303 



des åter bedömandet om föremålens läge beroende af före- 

 gående öfning; i dessa fall kunna vi tillika närmare göra 

 oss reda för de förhållanden, hvaraf vi bilda oss omdömet 

 om föremålens läge. Wid seendet försättas, bland annat, 

 tvenne muskelgriijDper i verksamhet; ena gruppen utgöres 

 af vissa muskler, som omgifva ögonen, såkallade yttre ögon- 

 muskler, och den andra af helt små muskler som finnas 

 inne i ögonen, de så kallade ackommodationsmusklerna. 

 Vid seendet vända de förra ögonen mot det betraktade före- 

 målet, de senare åter inställa ögonen eller ackommodera 

 dem för det afstånd, på hvilket föremålet ligger. Genom 

 dessa båda muskelgruppers samverkan kommer sålunda ett 

 tydligt seende till stånd; och af ljusförnimmelsen bedöma vi 

 föremålets färg och ljusintensitet; af muskelförnimmelserna 

 åter, som åtfölja verksamheten i musklerna, bedöma vi före- 

 målets riktning och afstånd, eller korteligen dess läge. — 

 Men vid användning af glasögon eller prismer förändras 

 verksamheten i musklerna; vid användning af glasögon må- 

 ste nemligen ögonen ackommoderas för den bild glasögo- 

 nen gifva af föremålet; och åter vid användning af prismer 

 förändras ögonens riktning. I hvardera fallet blifver sålunda 

 vid seendet verksamheten i de skilda muskelgrupperna störd ; 

 dermed åter förändras muskelförnimmelserna och dermed 

 slutligen de varseblifningar häraf förmedlas. — Det är först, 

 sedan man — genom någon öfning — vänjt sig att bedöma 

 muskelförnimmelserna under dessa abnorma förhållanden, 

 man åter lokaliserar föremålen riktigt] 



Observationer af denna beskaffenhet, — som på mån- 

 gahanda sätt blivit varierade — , hafva gifvit stöd för den 

 nämnda åsigten, att förnimmelsernas betydelse icke är ome- 

 delbart gifven, utan måste inläras. Det förhåller sig såsom 

 redan nämndes med förnimmelserna alldeles på samma sätt 

 som med orden i ett främmande spvkk ; ordens betydelse måste 

 ju inläras, för att förstå det främmande språket. — Detta 

 exempel är för öfrigt endast ett specielt fall af den allmänna 

 regeln; ett ord — det må vara taladt eller skrifvet, d. v. s. 

 det må uppfattas med örat eller ögat — så åstadkommen 



