69 



Finska polarexpeditionen i SodankjJä anställer hvarje 

 timme och under terrninsdagarne hvar femte minut observa- 

 tioner på jordströmmen med. 5 kilom. långa ledn. och små 

 plattina-plattor i jorden *). Under min vistelse i Kultala 

 (från den 22 Dec. 82 — till 4 Jan. 83) anstäldes äfven för- 

 sök angående jordströmmen, men denna gång med en led- 

 ning i 0-W, som var endast 1 kilometer. Äfven nu erhölls 

 inga utslag, under det att jordstr. i Sodankylä fortfor att 

 visa sig ungefär lika stark som förut. De senaste försöken 

 i Kultala lida dock af en viss osäkerhet, emedan galvano- 

 meterns känslighet hade betydligt förminskats. Försöken 

 ifrån 1871 äro dock i detta hänseende talande noe-. 



Såvida ej, hvilket är osannolikt, markens beskaffenhet 

 skulle här utöfva inflytande, så synes man af dessa försök 

 kunna draga den slutsats att jordströmmen upphör ofvanom 

 en viss nordlig bredd. Redan 1871 uttalade jag den åsigt 

 att jordströmmen hade sin orsak förnämligast i den elektri- 

 citet, som strömmar ned ifrån atmosferen hufvudsakligen i 

 det bälte omkring polerna, hvarest polarljusen äro i maxi- 

 mum 5 denna åsigt har uti de ofvannämda försöken ett yt- 

 terligare stöd. 



Slutsatser. 



§ 5. Vi skola nu öfvergå till de slutsatser, hvilka 

 kunna dragas af de ofvan anförda försöken. 



Ehuru åsigten om polarljusets elektriska ursprung varit 

 den vida vägnar öfvervägande, så har dock, äfven på senaste 

 tider, annan mening blifvit uttalad (exempelvis af Groene- 

 mann Astr. Nachr. 1874 — 75). Orsaken härtill är att söka 

 uti den omständighet att hittills intet direkt bevis för detta 

 elektriska ursprung blifvit framdraget. Försöken på Luos- 

 mavaara 1871 och på Oratunturi och Pietarintunturi 1882 

 ådagalägga nu ovedersägligen att polarljuset är ett elektriskt 

 fenomen. 



*) För metoden vid dessa försök skall redogöras i en särskild 

 uppsats. 



