77 



§ 3. Uti de utslag som erhållas när ett konstant gal- 

 vaniskt element införes uti ledningen, har man, då elemen- 

 tet ena gången vändes med positiva polen mot utströmnings- 

 apparaten och andra gången mot jordplattan, ett relativt 

 mått på ledningsförmågan hos luften för tillfället. Häraf 

 framgår nu att mätningarne städse böra ske på följande sätt: 

 l:o konstant element i ledningen 



a) med positiva polen vänd mot utströmnings apparaten 



b) ,. „ jord plattan 

 2:o Utan element i ledningen 



a) l:ta utslaget 



b) konstanta utslaget 



3:o konstant element i ledningen 



a) med positiva polen mot utströmnings apparaten 



b) „ „ jord plattan 



De erhållna utslagen gifva, på lämpligt sätt beräknade 

 nödiga data för bestämmandet af strömstyrkan ifrån atmos- 

 feren till jorden. 



Vi veta väl att åtskilliga omständigheter vid denna 

 metod kunna blifva föremål för diskussion, men anse ej 

 nödigt att här upptaga andra än följande: 



Emedan strömmens intensitet i hög grad är beroende 

 af spetsarues beskaffenhet, så kommer tydligen en små- 

 ningom försiggående oxidation att verka en ändring uti ström- 

 mens intensitet. Denna ändring inträffar ock uti strömstyr- 

 kan fråq det konstanta elementet, så att äfven de utslag, 

 som däraf förorsakas, städse komma att blifva ett mått på 

 sammanlagda lednings förmågan, så väl genom spetsarne, 

 som uti luften. 



Emedan man ej på förhand kan förutse utslagens stor- 

 lek, så bör man städse vara försedd med en inrättning för 

 att på lämpligt sätt förgrena strömmen. 



Vid uppställandet af apparaten bör man se till att dif- 

 ferencen i höjd mellan jordplattan och utströmnings appa- 

 raten är åtminstone 180 meter; försök med jordplättar i 

 olika höjd äro af stort intresse. 



Ur den af mig publicerade redogörelsen för försöken 



