116 



mycket metamorfoserad, så att såväl den ursprungliga kemi- 

 ska konstitutionen som ock den ursprungliga molekularstruk- 

 turn betydligt förändrats, hvarföre äfven hvarken spjelkbarhe- 

 ten eller de opt. karaktererna kunna iakttagas. Den dermed 

 till formen lika fältspaten från Pitkäranta är deremot en al- 

 bit med spec. vigt = 2,5 9 8 samt en utsläckningsvinkel på 

 b-pl. (M) = -}- 2P. Den är teml. frisk och i tunna plat- 

 tor genomskinande; dock visar sig vid starkare förstoring 

 en förvittringssubstans deri i form af smala långsträckta par- 

 tier liknande mikrolit-nålar, gående parallelt med hufvud- 

 axelns riktning. Denna delvisa förvittring är väl orsaken 

 till den jemförelsevis låga spec. vigten. I motsats härtill ut- 

 märker sig den starkt förvittrade sundvikiten från Kimito ge- 

 nom en högre spec. vigt än den för anorthit normala. 



Älbit från Sodankylä förekommer i form af parallelt 

 med b-pl. tafvelformiga kristaller invuxna i röd dolomit, 

 hvaraf en stuff inlemnad af Ing. Inberg finnes på mineral- 

 kabinettet. Utsläckuingsvinkeln på M är omkr. -\- 21*'. Kri- 

 stallerna äro utbildade i form af Karlsbadertvillingar, och 

 synas vara analoga med de af Rose beskrifna i dolomit från 

 Roc Tourné med flere ställen i Savoyen förekommande. 



Labrador i granit- och diorit-porfyr från Emkarhy 

 på Åland. I min geol, beskrifning af Åland (öfv. af Vet. 

 Soc. förh. 1877 — 78 p. 40) har jag bland de derstädes före- 

 kommande porfyrvarieteterna med finkornig grundmassa (Eu- 

 ritporfyr) anfört en från Emkarby i Finströms socken, ut- 

 märkt genom stora parallelipipediska gråhvita plagioklaskri- 

 staller, hvilka jag numera funnit vara labrador med spec. 

 vigt = 2,705, utsläckningsvinkel på b-pl. = — 19**, på c-pl 

 = — S**, En så basisk plagioklas har mig veterligen tillförene 

 icke blifvit anmärkt i en granitisk bergart. 



En dermed nära nog identisk labrador (spec. vigt = 

 2.708 utsl. på b-pl. — 20», på c-pl. — 9") förekommer i den 

 dioritporfyr Cl. c. 46), som i form af en mindre gångstoek 

 uppskjuter i nämnda graniiporfyr från Emkarby, och som så- 

 lunda visar sig stå denna ganska nära i genetiskt hänseende. 

 Det vanliga förhållandet, att en ljusare acid och en mörkare 



