119 



genomskärningslinie) på ytorna af brachydiagonalens zoq att 

 till båda sidozonerna förhålla sig på det hos kristallen iakt- 

 tagna sättet. 



För en sådan dubbel tvillingsbildning talar äfven en 

 annan omständighet. Alla de plattor jag undersökt visa op- 

 tisk enaxlighet trots kristallens tydligen trikliniska yttre form : 

 plattor parallela med domaytorna och spjelkningspinakoiderna 

 (b och c) visa nämligen utsläekning parallelt med deras be- 

 röringskanter d, ä. brachyaxeln a, och en platta slipad nor- 

 malt mot denna riktning visade i konvergent polariseradt ljus 

 vid undersökning med Y^ undulations-glimmerplatta ett för- 

 hållande lika med det hos skapolit o. a. optiskt negativa 

 enaxliga kristaller. Endast på ett ytterst tunnt ställe af en 

 platta parallelt med b-pl. finner man anorthitens utsläcknings- 

 vinkel (omkr. 38''). För öfrigt företer kristallen äfven på 

 flere ställen isynnerhet på b-pinakoiden ( ooPoo') aggregatpo- 

 larisation t. f. af förvittring. Detta missförhållande mellan 

 form och innehåll kunde visserligen förklaras såsom beroende 

 af en upprepad tvillingsbildning i enl. med Manebacher- och Pe- 

 riklin-lagarna, hvarigenom de olika optiska elasticitetsriktnin- 

 garna komma att gå åt samma håll på samma sätt som tvenne 

 normalt öfver hvarandra lagda optiskt tvåaxliga glimmerplat- 

 tor, hvilka dervid förete optisk enaxlighet. Dock synes mig 

 saken enklare låta förklara sig såsom beroende på en pseu- 

 domorfos af skapolit efter anorthit. Skapolit-gruppens mine- 

 ralier äro så nära förvandta med fältspatsarterna särskildt 

 med kalkfältspaten, att deras inbördes förhållande, såsom re- 

 dan Scheerer framhållit, lämpligast kunde karakteriseras så- 

 som Qn isomeri. Den spec. vigten och den kemiska sam- 

 mansättningen af ifrågavarande mineral strida icke mot ett 

 sådant antagande. Den förra har jag funnit = 2,7 6, den 

 sednare visade sig utgöras af Si Og (37 — 38 7o)? Alg O3 (32,2 

 7o) samt CaO (omkr. 13 7o)- Ehuru såväl kiselsyre- som 

 kalkhalten är för liten för skapolit och anorthit, så kan dock 

 intet tvifvel råda rörande dess identitet med anorthit (och 

 skapolit t. e. d.) i kemiskt hänseende, i det att en förlust 

 här är lätt förklarlig till följe af den ytterst ringa qvanti- 



