121 



ligt enkla, så när som på den hos kristallerna så vanliga 

 sammanvexningen i parallel ställning, hvarigenom en oscil- 

 latorisk upprepning af vissa ytor uppkomma (se fig. 3 och 

 5); och då man nu har sig bekant, att de enklaste formerna 

 i allmänhet äro de, hvilka förekomma hos invuxna eller fullt 

 isolerade . kristaller, och hvilka former man sålunda företrä- 

 desvis har skäl att beteckna såsom grundformer, så synes 

 mig den triangulära formen hos nämnda invuxna anorthit- 

 kristaller antyda anorthitens egentliga grundform, och dyme- 

 delst lemna ett stöd för dess ofvanför anförda strukturfor- 

 mel. Den i makrodiagonalens (b-axelns) riktning hemimorfa 

 utbildning, som lindsayit-kristallerna förete, röjer nu äfven 

 den ofvannämnda anorthoitkristallen genom sin ensidiga ut- 

 bildning af prismat ab (1). Ett annat förhållande, som kan 

 ställas i samband med förekomstsättet i form af invuxna 

 kristaller, är den redan vid anorthoiten beaktade, äfven hos 

 lindsayiten förekommande utbildningen af ytor hörande till 

 det spetsiga domat bgC (2Pco'). 



Likasom således lindsayit-kristallerna förete analogi 

 med Sillböle-anorthoiten i afseende på formen, så visa de 

 äfven i sin inre struktur en likhet dermed, i det man nämli- 

 gen på en del ställen af en platta slipad parallelt med c-pl. 

 kan iakttaga homogen polarisation samt en utsläckning af 

 ljuset parallelt med riktningen af kanten b : c. På de flesta 

 ställen af e-plattan och nästan öfverallt på en platta paral- 

 lel med b-planet visar sig dock aggregatpolarisation till följe 

 af den starka förvittringen. Detta utvisar, att man äfven 

 här har att tänka sig en metamorfos i skapolit, hvilken dock 

 sedermera blifvit genom förvittring ytterligare metamorfose- 

 rad, så att den nästan helt och hållet förvandlats till en 

 grågrön kristallinisk, serpentinartad substans inom den mör- 

 kare, täta, delvis amorfa serpentinmassa, som likt ett skal 

 omhöljer såväl Lindsayit- som äfven andra (lepolit-, cordie- 

 rit-) kristaller vid Orijärvi, och hvarvid kalkhalten nästan 

 helt och hållet försvunnit. Som bekant finnes det i sjelfva 

 verket äfven förvittrade skapolitvarieteter t, ex. den s, k. 



