150 



rum. Inemot två år derefter 780 (enligt en gammal kyrklig 

 tradition den 29 augusti) halshöggs Johannes döparen på 

 Herodes Antipas' befallning. 



6. Tiden för Kristi lärare-verlcsamhet. 



Beräkningen af den tid som förgick emellan dopet i 

 Jordan och döden på korset, har mycket sysselsatt skrift- 

 tolkarena och delvis ledt till olika resultat, varierande på 

 ett eller två år. Frågan är alltför vidlyftig för att här kunna 

 genomgås i detalj, men efter nogaste granskning af alla dit- 

 hörande omständigheter har t. ex. V. Budin (Teologisk tid- 

 skrift, Upsala 1881) kommit till antagandet af 4 påskhögtider 

 och således ungefär 3^2 är, möjligen någon månad mindre. 

 Beräkningen är utan tvifvel rigtig, enligt de få kronologiska 

 antydningar som Evangelierna innehålla; endast tiden före 

 den första påsken kan till sin längd icke noga bestämmas. 

 Dock synes vistelsen i öknen, de första 5 lärjungarnes anta- 

 gande och vandringen i Galiléen erfordra minst 3, men san- 

 nolikare 4 å 5 månader. Redan Eusebius uppger tiden till 

 icke fullt 4 år, och de flesta nyare författare instämma i 

 den här antagna tiden 3^2 år. Man kan derföre med nå- 

 gorlunda trygghet utsätta följande data: dopet i Jordan i 

 början af oktober 778, vistelsen i öknen november 778, der- 

 efter vandringen i Galiléen jan. febr. 779, första påskresan ap- 

 ril 779, andra påskresan 780 (om hvilken man mycket tvi- 

 stat), som näst föregick axplockningen (Luk. 6: I), tredje 

 påsken 781, då Kristus icke besökte Jerusalem, utan i Gali- 

 léen undervisade en stor, från många håll tillströmmande 

 folkmängd (Joh. 6: 2 — 13), resan till löfhyddohögtiden i Je- 

 rusalem oktob. eller sept. 781, fjerde påskresan april 782, 

 då han led korsdöden. Den omtvistade andra påskresan 780 

 måste nödvändigt antagas för att vinna naturligt utrymme 

 för derefter berättade händelser, stöder sig äfven på en ur- 

 gammal tradition, anförd af Ireneus, och vinner styrka af Jo- 

 hannis utsago 5: 1: „derefter var Judarnes högtid och Je- 

 sus for upp till Jerusalem", hvilket uttryck lämpligast bör 

 förstås om den förnämsta högtiden, påsken, ehuru en del 



