94 Снв. KRUUSE 
Slæde blæste bort fra en af de herboende Danske оз ikke blev fun- 
den for næste Sommer under en mægtig Snedrive og i 300 m Afstand 
fra Husene. Jeg forsøgte endnu en Skrabning; men næppe havde 
jeg faaet Soknen ud, før det blæste en svær NØ-Storm med Sne, og 
jeg maatte vende hjem med 1 Alaria og nogle Agarum, der tilmed, 
som det oftest er Tilfældet med denne skøre Alge, var sønderreven. 
Efter disse Erfaringer blev Skrabningerne indstillede, og jeg begyndte 
at afmærke de Partier i Omegnen, hvor Vegetationens Natur gjorde 
en Undersøgelse af Snelagets Tykkelse og Varighed ønskelig. АЁ 
mærkningen skete dels med Stokke, som rammedes fast i Bunden, 
dels ved Pejling fra Klipper, som ragede op over Sneen og var let 
kendelige hele Vinteren. 
Paa disse Udflugter viste Vegetationen sig endnu ret frisk, især 
i Elvbakkerne (se Kortet over Tasiusak); saaledes kaldte jeg den 
nordlige (sydeksponerede) Skraaning af Kolonielvens Dal ret Vest 
for Stationen. Her fandtes endnu assimilerende Blade (Stivelseprøve) 
paa adskillige af Urteliens og Lynghedens Planter, medens Dyrelivet 
paa en enkelt Undtagelse nær var standset for Vinteren. I smaa 
Hulrum, som dannes derved, at Mostæppet hænger ud over lave, lod- 
rette Klipper, fandtes en lille Snegl (Vitrina angelicae) i betydeligt 
Antal. Den krøb livligt omkring paa Bladene af Pyrolà minor, som 
endnu var friske og assimilerede, medens Mosset var stivfrosset, og 
store Istappe hang ned i faa cms Afstand. Mellem de visne, fugtige 
Blade fandtes adskillige døde Eksemplarer og en Mængde Æg; de 
laa i Klumper paa 5—6 og viste tydelig Fosterudvikling. 
En større Udflugt foretog jeg den 9. Okt. ledsaget af , Nense“ 
(Jens) til Dalen mellem Amagå og Kordlortok, hvorigennem Slæde- 
vejen gaar til Bopladserne ved Sermilik-Fjord. Nense er Søn af 
Alekarajik (Katrine), Vaskerkonen ved Stationen; han er omtrent 
14 Aar gammel og har arvet lidt af Moderens Energi og Arbejdslyst. 
Næppe havde han set, at jeg havde en Forsyning af Tobak og Skraa 
i Huset til at gengælde de Indfødte deres ,Gaver" af Kød og Fugle- 
vildt med, før han ufortrødent tilbød sin Tjeneste, der ogsaa af og 
til blev modtaget. Han slæbte saaledes flere Tønder Brændsel op 
for mig i en lille Pose; men fornøjet blev han, da han fik Lov til 
at bære og bruge Bosse paa denne Udflugt til Kvan’erne. Den 
omtalte Dal er saa snæver, at Solstraalerne selv ved Sommertid ikke 
naar Dalbunden midt paa Dagen. Ved Vintertid har den et meget 
højt og stadigt Snedække. Dalbunden er derfor ogsaa omtrent blottet 
for Vegetation; den bestaar af grovt Grus med enkelte Tuer af Em- 
petrum, Loiseleuria og Salix herbacea, der dog alle var regelmæssigt 
udviklede og bar Frugt, skønt de næppe var 2 cm høje. Desuden 
noteredes Silene acaulis, Juncus trifidus og Luzula confusa, hvorimod 
