Rejser og botaniske Undersøgelser i Ost-Gronland. 37 
holdt med hinanden. Da vi overværede Sangen fra Begyndelsen til 
Enden, skal jeg beskrive Scenen, som den efter Dagbogen forefaldt. 
Kl. 10 om Aftenen den 19. Juni kom Qudluiak (Jørgen), Kivfak ved 
Handelsstedet, ind i vort Telt og meddelte os, at nu skulde Maratsi 
og Akernilik holde Trommedans, hvorfor vi maatte skynde os. Vi 
begav os hen til Dansepladsen, en ca. 15 m bred Græsflade, paa alle 
Sider omgivet af 1—4 m høje, slebne Gneiskuller, der hævede sig 
amfiteatralsk og gav Siddeplads for de 2—300 Mennesker, som for 
Tiden dannede Befolkningen paa Stedet. Midt paa Fladen stod de 
stridende Parter i ca. 1,5 m Afstand fra hinanden; deres Plads var 
betegnet med smaa Dynger af Kornsne, hver indeholdende 5—6 1. 
Den benyttedes under Sangen til at gnide Trommernes Skind og 
tjente til Forfriskning af deres tørre Struber. Bag ved hver af San- 
gerne stod deres Koner, der gjorde Tjeneste som Suffiører, idet de 
opfriskede Sangerens Hukommelse paa de vanskeligste Steder, og 
endelig bag dem i tæt Klynge stod deres Husfæller, som agerede Kor 
og Klak, idet de med uregelmæssige Mellemrum gentog Omkvedet; 
i Reglen stemte de i, naar Sangeren 2 eller 3 Gange havde gentaget 
det. Dette var særdeles melodisk og lød omtrent „Panaja— Panaja— 
Panaja—aja— qu—å", men varieredes ofte; jeg talte 11 Gentagelser af 
det mellem to af Sangens Strofer; men ogsaa disse blev ofte gen- 
tagne mange Gange, og flere Gange gik Sangeren 2 eller 3 Strofer 
tilbage i Sangen og gentog det hele. 
De almindelige Tilskuere sad det meste af Tiden spredte paa 
Klipperne, men rykkede af og til paa de interessanteste Steder i 
Sangen, og især hvor den gik over til Haandgribeligheder, nær ind 
paa de agerende og dannede en tæt Klynge om dem. 
Akernilik lagde for, tog sin Tromme, gned -den med Sne (Maratsi 
havde sin liggende i Sikkerhed paa en Klippe) for at give Tarm- 
skindet Klang og slog Takten paa Randen af Trommen, afvekslende 
2 og 3 Slag; samtidig vred han Kroppen i Takt og bøjede og ret- 
tede Knæerne uden at flytte sig fra Stedet. Sangen, der efter 
Qudluiak's Udsagn (jeg fik den desværre ikke optegnet) var meget 
bidende, varede i 21 Minuter, der dog mest udfyldtes af Omkvædet 
Oa—ja—ja—ja à. Derefter forfriskede han sig med nogle Mundfulde 
Sne og en større Portion Snus og stillede sig op igen for at tage 
imod Maratsis Sang. Under Sangen havde hans Ansigt haft et tem- 
melig stillestaaende, stift Udtryk, idet han ikke var i Stand til at 
ledsage Ordene med den tilsvarende Mimik; det forbød de utallige 
Rynker om de smaa, sammenknebne Øjne og den mimrende, halvt 
tandløse Mund under den meget bevægelige, lille, flade, pyramide- 
formede Næse. Hans Udtryk var vist nok traditionelt, som omtalt 
