46 Car. KRUUSE 
diskuterede, indtil en eller anden forespurgte, hvad den nu egentlig 
skulde bruges til. Kom de, naar jeg arbejdede, hvilket hyppigt var 
Tilfældet i de første Maaneder af Aaret, interesserede det dem meget 
at iagttage mine Bevægelser. De forstod hurtig Grunden til, at Ar- 
bejdet gik lettere med mit Værktøj end med deres eget primitive. 
En Mand saa en Tid paa, at jeg med en lille Boremaskine lokkede 
Huller i noget Metal, der skulde bruges til Motorbaaden. Da jeg 
lagde Boret fra mig, tog han det i Haanden, prøvede det paa Træ, 
Ben og til sidst paa et lille Stykke Jærnblik, hvorpaa han trak et 
Firtommesøm op af Lommen og bad mig gøre dem haarde som 
Borene. Det var, indsaa han, ikke den kunstfærdige Boremaskine, 
men derimod Borets Egenskaber, der fremmede Arbejdet. De var 
utrættelige i at prøve paa at fastspænde forskellige Ting i en Skrue- 
stik og kom ikke sjælden og bad, om de maatte arbejde ved den; 
ligeledes beundrede de meget en Baandkniv, et Stykke Værktøj, som 
mærkelig nok ikke udhandles. De indsaa hurtig dens Fortrin frem for 
deres egne lange Knive, og en Mand fik Spidsen paa sin Kniv bøjet i 
Vinkel over Primuskogeapparatet, hvorved han, som han sagde, blev 
fri for at stikke sig i Haanden, naar han arbejdede. Af andre Ting 
vakte en Tværøkse mest deres Opmærksomhed, og en Mand skaffede 
sig et meget bredt Stemmejærn og forsøgte først at skæfte det i en 
V-bøjet Enebærstamme; men da denne ikke holdt, surrede han det 
fast paa den og kom triumferende og viste mig, at nu havde han 
ogsaa en Økse. Derimod havde de langt mindre Interesse for de 
videnskabelige Instrumenter, som de saa; et Ur vakte som hos 
Børn kun Opmærksomhed ved sin Tikken, og kun Dokoda lærte at 
kende Klokken; hans Efterfølger Jens naaede det ikke, trods en hel 
Vinters Studier. Et Mikroskop vakte kun ringe Opsigt, og jeg tror 
i Grunden ikke, at de kunde se noget i det; i hvert Fald satte de 
ikke det forstørrede Billede i Forbindelse med den lille Original. 
Derimod morede et Selskab af Sarfakbeboere sig kongeligt ved at 
betragte en Lus gennem et almindeligt Forstørrelsesglas. Jeg fik 
ved den Lejlighed oplyst, at ikke alle Indfødte er befængte med 
disse Snyltedyr, idet Manden, som jeg anmodede om at skaffe mig 
et saadant, rødmede stærkt og modstræbende maatte vedgaa, at han 
ingen havde, ,de havde desværre aldrig villet trives hos ham“. Billeder 
havde de kun ringe Sans for; bedst opfattede de Landskabsbilleder, 
medens Fotografier af deres Bekendte meget hyppig ikke gjorde 
noget Indtryk paa dem. Da de i deres egen Ornamentik kun bruger 
Udskæring, har de vanskeligt ved at forbinde Rumforhold med et 
plant Billede. Nogle af dem vandt dog ved flittig Øvelse Interesse _ 
for Billederne i et illustreret Blad, og enkelte søgte ivrig Forkla- 
ring af det sete, uden at det dog altid lykkedes at gøre dem det 
