126 Car. KRUUSE 
tentilla anserina v. groenlandica, den sidste med indtil 25 cm lange 
Udløbere, og kun paa de laveste, oftest oversvømmede Steder er Ca- 
rex subspatacea overvejende. Endelig, hvor Havvandets Indflydelse 
hører helt op, dannes Vegetationen af Eriophorum Scheuchzeri, Carex 
rariflora, C. rigida, C. subspathacea, Bryum purpurascens, Polytrichum 
pilosum og Anthelia nivalis med mange smaa Hatsvampe (Pholiota 
sp.) og Lachnea scutellata, begge 5—7 mm i Diameter. Stararternes 
Størrelse retter sig efter Jordbundens Fugtighedsgrad; især ses dette 
paa Carex rigida, der paa vaad Lerbund kun er 5—6 cm høj, me- 
dens den paa tørt Sand naar 26 cm Højde og danner store Tuer. 
Længere inde stiger Elvkeglerne fuldstændig ud over Havets 
Indflydelse og ег nu bevoksede med Chamænerium latifolium, der 
farver dem ganske røde, og Carex rigida, som her naar 31 cm 
Højde, og endelig optræder her omend sjældent Juncus biglumis. 
Her er Sandet oftest tørt, og et enkelt Sted er det blæst sammen til 
en lille Klit af 1,5 m Højde med stejl Sydside (40—50°) og jævn (10°) 
Stødside mod Landvinden. Den er dæmpet af Salix herbacea, S. 
glauca, Carex rigida, Poa pratensis, Polygonum, Empetrum, Vacci- 
nium ”microphyllum, Equisetum arvense f. decumbens, Polytrichum alpi- 
num, Bryum purpurascens, Peltigera canina og Stereocaulan denudatum. 
Hele Talus op til det faste Fjæld er bevokset med Lynghede, 
hovedsagelig dannet af Empetrum og Vaccinium med følgende Urter: 
Potentilla maculata, Alchimilla alpina, Chamenerium angusti- 
folium, C. latifolium, Cerastium alpinum v. lannatum, Alsine biflora, 
Sedum Rhodiola, Saxifraga cernua, S. nivalis, S. Aizoon, S. oppositifolia, 
Bartsia alpina, med f. Jensenii, Pedicularis flammea, P. hisuta, Vero- 
nica alpina, Hieracium alpinum, Taraxacum croceum, Campanula ro- 
tundifolia, Trisetum subspicatum, Poa alpina, Luzula confusa, L. spi- : 
cata, Juncus trifidus og Lycopodium annotinum у. alpestre. 
Bartsia alpina f. Jenseni, som tidligere kun er fundet i 1 Eksem- 
plar ved Itivdlinguak i Vestgrønland og ogsaa her kun fandtes i et 
enkelt Eksemplar, maa utvivlsomt opfattes som en spontan Variation, 
der optræder, uden at det er muligt at angive nogen Grund. Planten 
stod paa Kanten af et lille udtørret, 40 cm bredt og 60 cm dybt 
Bækleje, mellem Vaccinium uliginosum. I Nærheden stod under 
tilsyneladende de samme Betingelser adskillige normale B. alpina, 
og Forholdet var saa paafaldende, at jeg formodede, at det var 
Svampeangreb Planten skyldte ‘sine lyse Blade og gule Blomster. 
Det viste sig imidlertid efter Undersøgelse af Rostrup, at den ikke 
var angrebet af Snyltere. Hvorfor optræder den saa sjældent? Hvor- 
for er der en saa stor Afstand imellem Voksestederne? Det er næppe 
muligt, at den kan være overset. Dertil er den alt for iøjnefaldende 
og karakteristisk. — — 
