Rejser og botaniske Undersogelser i Ost-Gronland. 171 
hvori Vaccinium og Betula nana dominerer, den sidste stærkt angre- 
ben af Taphrina carnea. Oven for Klipperne hæver en Talus sig over 
den isskurede Bjærgfod. Den er temmelig stejl, sydeksponeret og rige- 
lig vandet; men Sneen har ligget længe over den, og den er først 
for nylig (*/s 99) og kun delvis blevet snebar. Den var klædt med 
en frodig Urteli, som især var ejendommelig derved, at hver Plante- 
art holdt sig for sig og dannede Pletter, som stod med skarpe Græn- 
ser mod de andre Arters. Kun Græsserne var spredte over det hele. 
Mest fremtrædende var Sibbaldia og Salix herbacca; men ogsaa Taraxa- 
cum, Polygonum, Veronica alpina og, paa de fugtigste Steder nær fast 
Klippe, Alchimilla glomerulans indtog store Partier. De paa Lien no- 
terede Planter vare: 
Sibbaldia, Alchimilla alpina, À. glomerulans, Epilobium anagallidi- 
folium, E. lactiflorum, Chamenerium latifolium, C. angustifolium, Si- 
lene, Viscaria, Cerastium alpinum, Arabis alpina, Draba hirta, Ranun- 
culus pygmaeus, Thalictrum, Coptis, Saxifraga nivalis, S. stellaris, S. 
rivularis, 5. cernua, 5. decipiens, 5. oppositifolia, Rhodiola, Veronica 
alpina, Bartsia, Cassiope hypnoides, Phyllodoce, Loiseleuria, Diapensia, 
Pyrola minor, Campanula rotundifolia, Taraxacum, Hieracium alpinum, 
Antennaria alpina, Erigeron alpinus, Polygonum, Oxyria, Salix glauca, 
S. herbacea, Tofieldia, Juncus trifidus, Luzula spicata, L. confusa, Carex 
rigida, С. scirpoidea, C. supina, C. rariflora, Phleum, Trisetum, Aira 
cespitosa, Poa pratensis, P. арта, P. glauca, Juniperus communis, 
Lycopodium alpinum, Г. annotinum у. pungens, L. Selago у. appressa, 
Cystopteris og Woodsia ilvensis. 
Oven for Urtelien, som naaede с. 200 m Højde over Havfladen, 
fandtes en frodig Lynghede, som havde været meget længere snebar 
end Urtelien og derfor var i et mere fremrykket Udviklingsstadium 
med de fleste Planter i Frugt. Jo højere man stiger, des magrere, lavere 
og mere lichenblandet bliver Lyngen; den afbrydes jævnlig af store, 
tørre, nøgne Pletter, og ved 251 m over Havfladen standser den i et 
mægtigt, frisk Fjældskred af kæmpemæssige Blokke uden Vegetation. 
Ved 300 m Højde dækkes Raset af store Snefancr, som gaar til 345 m. 
Selve Toppen (375 m) er snebar og yderlig gold, den adskilles fra 
Fjældene bagved (940 m) ved en 150 m dyb Kløft, hvis Bund er be- 
vokset med tæt Grønsvær af Sibbaldia og Salix herbacea, medens store 
Salix glåuca-Espalierer ligger op ad det nederste af Siderne. 
I Nærheden af Stranden laa paa begge Hjørner af Midtpynten 
Bopladser med rig Bevoksning af Poa pratensis, Rhodiola, Oxyria, Saxi- 
frager og paa Stenene Lichener. Omkring en af Bopladserne fandtes 
en Mosmark dannet af: 
Polytrichum alpinum, Sphaerocephalus turgidus, Philonotis fontana, 
Pohlia commutata, P. cruda, Mollia. tortuosa, Dicranum scoparium, 
