240 Cur. KRUUSE 
I sit ofte citerede Værk ,Grønlands Vegetation“ definerer 
WARMING Urtemarken som Kratbunden uden Buskene. Denne De- 
finition tiltrædes af ROSENVINGE 1. с. р. 159 for det sydligste Gron- 
lands Vedkommende, idet han bemærker, at Urtelierne paa Yder- 
landet vikarierer for Krattene 9: optager de samme Pladser, som læn- 
gere inde i Landet vilde vere kratbevoksede. Dette kan imidlertid. 
ikke fastholdes overfor de barskere Egne om Angmagsalik. Her op- 
træder Urtelien saavel paa Yderlandet — hvor den dog er sparsom 
og fattig — som ved det indre af Fjordene i betydelig Afstand fra 
Havet, ligesom Krat er fundet saa langt ude som i Adloe-Dal ved 
Kap Dan. 
Krat og Urteli er her meget mere sideordnede Formationer, som 
hver indtager sin Plads i Landet; den ene er ikke et Udviklingstrin 
af den anden, de kan grænse til hinanden, gribe over i hinanden, 
men ogsaa findes hver for sig, vidt adskilte. Da de imidlertid er 
Landets fordringsfuldeste Formationer, som kræver de gunstigste 
Betingelser, træffes de naturligvis ofte sammen. 
Urteli forekommer aldrig paa flad Bund (ROSENVINGE 1. с. p.165), 
men paa hældende, oftest paa stærkt hældende Bund, saa stejl, som 
Løsjorden overhovedet kan ligge. Dette har utvivlsomt Betydning, 
dels for Vandafledningen og dels for Belysningen og Varmen. Jord- 
bunden er altid stærkt opblandet med Humus og har hyppigt Ud- 
seende som Muld; den er altid frisk, godt gennemluftet og porøs; 
ægte Regnorme (Lumbricus) findes ikke, og Enchytræus-Formerne er 
saa overordentlig sjældne, at de ikke kan spille nogen Rolle for 
Mulddannelsen. Urtelien kræver ikke Muld, men skaber under sin 
Vækst Muld, Urtelien ved Smalsund voksede f. Eks. paa grovt Grus 
og Ras. ; 
Ekspositionen er i Reglen sydlig, men nødvendigt er det ikke. Paa 
Vestsiden af Kingorsuak findes en Urteli med Eksposition NNO, og 
Solen ophører allerede at beskinne den Kl. 11 Formiddag i Juli. Dette 
er imidlertid en Undtagelse; som Regel findes Urtelierne kun paa 
den sydlige Kvadrant, SV--S®, og atter hyppigst paa den østlige 
Del, S—SØ. Urtelierne kan findes omtrent i Havets Niveau (f. Eks. 
Elvbakker, Sarfakajik); men oftest findes de dog i betydelig større 
Højde, og almindelige er de først i en Højde af 500—800m over 
Havet. Dette skyldes Klippernes Form. Over en Højde af 600—700m 
over Havet er Klippen stejl, ofte 60° mod Horizonten, og isskuret 
fra Toppen nedad i Faldretningen. Under denne Grænse er Faldet 
altid mindre end 45°, oftest 20°—30°, og Klippen isskuret vinkelret 
paa Faldretningen af Gletscheren, som i Istiden passerede den Dal, 
der begrænses af Fjældsiden. Hyppigt er der herved af Isen bort- 
taget Dele af Fjældsiden, som begrænses af lodrette Spalter og til- 
