246 CHR. KRUUSE 
Græsli. 
Ved Græsli forstaar jeg stejlt (20—30° Fald) skraanende Sand- 
hælder, af æolisk Oprindelse, uden konstant Tilførsel af rindende 
Vand, med dybtliggende Grundvand og tyndt, stadigt Snedække om 
Vinteren, der overvejende er bevoksede med græsagtige Planter (Glumi- 
floræ og Juncaceæ/. Til Græslien svarer de stærkere vandede, langt 
mindre udbredte og udstrakte Græsmarker paa jævn Sand- eller 
Grusbund, 
Græslierne findes paa lignende Lokaliteter som Urtelierne. Det 
afhænger egentlig kun af den mere eller mindre rigelige Vandtilførsel, 
om den ene eller den anden af disse Formationer skal optage Plad- 
sen, og Overgange fra den ene til den anden, uden bestemt Grænse, 
findes. 
Jordbunden i Græslien er altid fint Sand, som oftest aflejret paa 
Læsiden (S.—SØ.—Ø.) af stejle Fjældvægge af NV.-Vinden. Det har 
beholdt sin oprindelige lysgule Farve og bestaar overvejende af 
Kvartskorn, men med rigelig Iblanding af stærkt forvitrede Feld- 
spater, Amfiboliter, Glimmer o.s.v. Muld mangler fuldstændigt, og 
uforraadnede Plante-Rester er kun til Stede i forsvindende Mængde 
i Jorden; derimod findes der rigeligt af gamle Straa og Blade om 
de enkelte Plante-Tuer, uden at det dog antager Karakter af et dødt 
Dække over Jorden. 
Græsliens Snedække er lavt, men konstant hele Vinteren; som 
Regel overstiger det ikke 20cm, men kan dog undtagelsesvis naa 
1 m eller endog mere. Allerede tidligt paa Efteraaret lægger Sneen 
sig her, og under vekslende Tø og Frost fryser den sammen til en 
Isskorpe af 5—10 cm Tykkelse, som dækker over et lige saa tykt. 
Lag af meget grovkornet Sne eller snarere pladeformede, hexagonale 
Iskrystaller, der ligger løst mellem Plantedelene. Islaget har især 
Betydning for Vegetationen, da det Vinteren igennem forhindrer Sne- 
barhed. Indtræffer denne, maa Græsliens Planter fortrække og give 
Plads for Busk-Lichener. Disse findes da ogsaa altid i større eller 
mindre Pletter inden for Græsliens Omraade, hvor Snedækket hvert 
Aar er afbrudt mange Gange af kortere eller længere Snebarhed. 
Det er mærkeligt, at Græsli-Planterne ikke kan holde ud paa disse 
Pletter, da nogle af dem, f. Eks. Luzula spicata, Juncus trifidus og 
Poa glauca, træffes paa Steder i Fjældmarken, hvor de kun er sne- 
dækte en meget ringe Del af Vinteren. 
Vandtilførslen er kun ringe i Græslierne; thi de findes altid paa 
Steder, hvor det ovenfor liggende Land enten er snefattigt, f. Eks. 
vindaaben Fjældmark, eller hvor Smeltevandet af orografiske Grunde 
afledes fra Liernes øvre Stejlvægge. Sandet er derfor aldrig vaadt; 
