Rejser og botaniske Undersøgelser i Ost-Gronland. 265 
ning for de Højder, det i Angmagsalik drejer sig om. Det er kun 
den relative Højde i Forhold til Omgivelserne, der har Betydning. 
Dette staar i Forbindelse med, at Snegrænsen i Grønland er meget 
ubestemt. Der kan findes evig Sne, d. v. s. perennerende Driver, 
umiddelbart ved Havets Overflade, uden at de gaar over til Isbræer, 
og Lokalbræer kan dannes i Sækdale, hvor Firnens øverste Dele 
ligger langt lavere end frodige Urteli- eller Trinfloraer, som trives 
_ paa snefrit Fjæld lige ved Siden af. Dette var f. Eks. Tilfældet med 
Kakasuak i Kingorsuak og de nærmest Nord og Syd for liggende 
Smaabræer. Da Snefaldet er ringe, vil evig Sne kun findes paa Lo- 
kaliteter, der ligger i Læ for de fremherskende Vinde, og selv til- 
nærmelsesvis, vandrette Topplateauer vil være snefri det meste af 
Sommeren, om ogsaa de ligger saa højt som de store Kingorsuak : 
Toppe (2000 m) eller Ingolfs-Fjæld (c. 2900 m). Et Eksempel. paa Sne- 
grænsens lunefulde Forløb danner Nualik-Egnen (se S. 185), hvor 
Bredderne af Kruuses-Fjord var fuldstændig snedækte undtagen selve 
Nualik-Halvøen med det indenfor liggende с. 700m høje Fjæld; den 
var nemlig næsten snefri. En lille Halvø, der mod Nord skyder. ud 
fra Nualik og ikke hæver sig 15 m over Havet, var helt begravet i 
Sne, og den nordre Side af Nabofjorden Solos-Fjord var for største 
Delen snedækt og husede en lille, men livligt kalvende Bræ i et Par 
Hundrede Meters Højde. 
Den store Udstrækning, som Fjældmarken har i de øvre Fjæld- 
egne og paa Topplateauer, skyldes da ikke saa meget Højden over 
Havet som den Vandmangel, der altid hersker paa disse Steder, i 
Forbindelse med de slette Læforhold, utilstrækkeligt Snedække og 
Bundens Løshed. Er der i større Højde paa en Bjærgside rigeligt 
Vand og stabil Bund, vil een af de frodigere Formationer finde til- 
strækkelig gode Betingelser. 
Fjældmarken forekommer meget udstrakt og paa mangfoldige 
Lokaliteter i Angmagsalik og har som Følge deraf et meget forskel- 
ligt Udseende og en højst forskellig Flora, der varierer lige fra den 
yderste Goldhed paa det løse, nedrasende Grus og de letforvitrende 
Klippefladers omtrent nøgne Ørken og til smilende, om Sommeren 
endog forholdsvis blomsterrige Skrænter, der danner Overgangen til 
Lynghede og Urteli. Det er derfor ret vanskeligt at give en almin- 
delig Karakteristik af Fjældmarkens Flora ud over det sagte, at Løs- 
jorden ikke er dækket. Jeg foretrækker derfor at beskrive de vig- 
tigste af de optrædende Fjældmarksformer. \ 
Den almindelige Fjældmark danner Vegetationen paa jævne, daar- 
ligt vandede, vindaabne Plateauer og Skraaninger, hvor Klippen, der 
er isskuret og ikke forvitrer særlig stærkt, træder frem mange Steder 
i lave, bølgede. Forhojninger (Rundklipper, Roches moutonnées), og 
