Rejser og botaniske Undersøgelser i Ost-Gronland. 275 
skifter Plads, hvorfor hele Aflejringen er stærkt udsat for Omlejring. 
Især i Foraars- og Sommertiden, naar Afsmeltningen er stærk, til- 
fojes meget nyt Materiale, som for det groveres Vedkommende, Grus 
og Sten, aflejres paa Keglen, medens det finere føres ud paa Sletten, 
Kinguafladen eller i Fjordene. Paa denne løse, ustabile, temmelig 
fugtige Bund trives kun een Plante godt, nemlig Chamænerium lati- 
folium. Den naar her sin kraftigste Udvikling og varierer ofte en 
Del (f. stenopetala) og har tit monstrøse Blomster. Foruden den fin- 
des kun i Læ af større Blokke Salix arctica, Oxyria digyna; sjældent 
og paa de roligste Steder Calamagrostis neglecta, Silene acaulis, Poly- 
gonum viviparum, Carex glareosa og Empetrum nigrum. 
Chamænerium er dog fuldstændig overvejende og kan — selv set 
fra betydelig Afstand — farve Elvkeglen med et stærkt rødt Skær. 
Bunden af de store Dale, som fortsætter i det indre af Fjordene, 
er ofte flad og enten optaget af Søer og Kær eller, hvor Elven har 
skaaret sig ned i Bunden og udtørret disse, fyldt af Moræneflader, 
dels af udstrakte næsten vandrette Flader, hvis Jordbund bestaar af 
Lerslam og fint Sand aflejret af Bræelvene. De fleste Steder er den 
fugtig og bærer en Kær-Vegetation; men enkelte Steder hæver Sand- 
aflejringerne, som tit forøges af Bække fra Dalsiderne, sig over det 
almindelige Niveau; Sandet bliver tørt og fyger i Sommertiden. Her 
faas da smaa Arealer af Sandflugts- Vegetation. 
Klitterne i Ikerasausak er 1—2 m høje og bevoksede med Salix 
groenlandica, ‘Salix herbacea, Vaccinium uliginosum, Carex rigida og 
Empetrum. Mest fremtrædende er Salix-Arterne, hvis svage, oftest kun 
1—5 mm tykke Stammer, som er begravne i Sandet, udsender korte, 
tynde Grene lodret opad; de naar imidlertid kun sjældent Overfladen ; 
men deres øverste Blad eller (to) Blade hæver sig lodret 2—3 cm 
over denne. Carex rigida har her vidtkrybende Rhizom'er, som ud- 
sender smaa Tuer, der ogsaa er halvt begravede. 
Paa andre Sandflader i Nærheden er Sandet dæmpet og foruden med 
de nævnte Arter bevokset med Trisetum subspicatum og Poa pratensis. 
Paa Nordvestsiden af dette Parti har Vinden dannet Brud med smaa, 
lodrette Kanter, hvorfra Rodtrevler og andre Rester af Vegetationen 
hænger ned. Tilsvarende Klitter findes i Kingorsuak paa Kingua- 
fladen; de bærer en lignende Vegetation dog med Tilføjelse af Poly- 
gonum viviparum, Equisetum arvense, Polytrichum strictum, Bryum 
purpurascens, Peltigera aphtosa og Stereocaulon denudatum. 
Kinguafladerne er store Sandaflejringer med svagt hældende eller 
vandret Bund, som afslutter de store Fjorde. De er dannede af Bræ- 
elvenes Materiale, Glimmersand og lidt Ler, som aflejres i det inder- 
ste af Fjordene. Deres Dannelse fortsættes stadig med stor Kraft. 
Bunden er ikke i Ro, men omlejres hyppig, naar Elvene skifter Leje. 
18* 
