12 Karl F. Lindman. (LX 



författarne observerat, synes mig därför ganska tvivelaktig, 

 synnerligast som man teoretiskt icke heller kan vänta sig 

 någon sådan. Genom en teoretisk undersökning av cylind- 

 riska hinders inverkan på ljudvågorna kommer nämligen 

 lord R a y 1 e i g h (Z. c, p. 311) till den slutsatsen, att 

 klena trådar och även täta nät av sådana (t. ex. muslin) 

 erbjuda ett så ringa hinder för ljudvågorna, att de knap- 

 past märkbart kunna störa (reflektera) dessa. Endast tal- 

 rika med ett inbördes avstånd av en halv våglängd på va- 

 randra följande dylika nät skulle nämligen, säger han, om 

 tonen är hög och skarpt utpräglad, möjligen kunna giva 

 en märkbar interferenseffekt. Emedan tonhöjden vid M c 

 G i n n i s och Fl a r k i n s försök var väsentligt lägre än 

 vid mina försök, skulle vid de förra försöken ännu mindre 

 än vid de senare någon verkan av nätet vara att förvänta. 

 Såvida icke möjligen olikheten i ljudens karaktär (de nämnda 

 forskarne använde såsom ljudkälla en medelst en labialpipa 

 alstrad kontinuerlig ton) kan förklara de olika försöks- 

 resultaten, måste orsaken till dessa sökas i någon av de 

 väsentligt olika försöksanordningarna betingad omständighet. 



Lika litet som ett fint metalltrådsnät förmådde ett 

 grövre sådant märkbart försvaga det genoin detsamma 

 gående ljudet. Emedan jag sett uppgivet, att man bl. a. med 

 tillhjälp av nät sökt motverka genljudet i stora salar, gjorde 

 jag ett försök med ett fisknät (ett mörtnät), som upphängdes 

 i 8 på varandra med ett avstånd av 15 cm ( = halva våg- 

 längden av ljudkällans huvudton) följande varv mellan de 

 båda konkavspeglar, i vilkas brännpunkter ljudkällan och mi- 

 krofonen befunno sig. Såsom man på grund av det nyss sagda 

 kunde vänta sig, hade nätet ingen märkbar verkan på ljudet. 



Om ljudet, i stället för att gå genom en mängd invid 

 varandra belägna hål i ett skikt av försvinnande tjocklek, 

 har att passera talrika invid varandra belägna smala luft- 

 kanaler av ändlig längd, försvagas ljudet i var och en av 

 dem i enlighet med de lagar, som gälla för ljudets ledning 

 genom rör. Då jag fyllde den förut öppna ändan av det 

 16 cm vida Ijudledningsröret med ett knippe 10 cm långa 

 och c: a 2 mm tjocka halmstråstycken, försvagade dessa 



