8 Gunnar Nordström. (LIX 
Utdrives emanationen helt och hållet medels en luftström 
och får lösningen sedan stå en tid £, är som bekant den före- 
fintliga, nybildade emanationsmängden 
E=E,(1 — e” 29). 
Här äro E, (i vårt fall = 1,072 . 10—? curie) och omvand- 
lingskonstanten A kända, och sålunda är även emanations- 
mängden E känd. Genom att evakuera elektrometerns 
jonisationskärl kan praktiskt taget hela emanationsmängden 
E överföras i jonisationskärlet !) och sålunda sambandet 
mellan mättningsströmmen i och E experimentellt bestäm- 
mas. . Hos den använda elektrometern var emellertid jonisa- 
tionskärlet icke fullkomligt lufttätt, och därför användes 
en annan metod, som nu skall beskrivas. 
Emanationen avlägsnades medels en luftström, och sedan 
fick lösningen stå t, timmar. Därefter bildades med till- 
hjälp av gummislangar en sluten krets, som innehöll curie- 
kärlet och-elektrometerns jonisationskärl, och med tillhjälp 
av en gummiluftpump bragtes luften att cirkulera, så att 
emanationen fördelade sig likformigt över luften i kretsen 
(varförutom naturligtvis en viss del kvarblev i lösningen). 
Av hela emanationsmängden 
BE Ed —e At,) 
kom sålunda en viss del a E, att befinna sig innanför jonisa- 
tionsrummet, medan den återstående delen (1—4a) E; befann 
sig utanför sagda rum. Den förra emanationsmängden gav 
efter 314 timme en mättningsström i', som uppmättes, och 
för vilken tydligen gäller uttrycket 
(3) i = ai (1 — et), 
där i, är den mättningsström, som emanationsmängden 
E, efter 314 timme skulle ge i elektrometern. 
Efter bestämningen av 1i' utblåstes emanationen ur jonisa- 
tionskärlet, och den i den övriga delen av kretsen uppbevarade 
emanationsmängden bragtes medels gummiluftpumpen till 
likformig fördelning över hela kretsen. Då detta skedde t; 
1) H. W. Sch midt och H. Nick, Phys: Zeitsehr. 13p=LT990dD12: 
