| 
Karl F. Lindman. (LIX 
uppfattning bekräftades genom fortsatta forskningar, vore 
det enligt Röntgen lämpligast att sammanfatta de ifrå- 
gavarande företeelserna under den gemensamma benäm- 
ningen piezoelektricitet. 
Genom Röntgen s såväl som hans föregångares under- 
sökningar hade dock blott det kvalitativa sambandet mellan 
pyro- och piezoelektriciteten blivit fastställt. Den exakta 
prövningen av nyssnämnda hypotes erfordrade såväl nog- 
granna kvantitativa bestämningar som en fullständig teori 
för piezoelektriciteten. Denna allmänna teori utvecklades av 
Voigt år 18901): Voigt fann, att försettestorbfental 
kristallgrupper hypotesens riktighet följde utan tillhjälp av 
observationer redan av teorins första grundantaganden 
medelst en enkel symmetribetraktelse. Om man med sann ' 
pyroelektrisk verkan förstår den, som skulle alstras hos en 
kristall genom likformig uppvärmning vid upphävd defor- 
mation, kan en sådan uppträda endast hos sådana kristaller, 
som sakna ett kristallografiskt symmetricentrum. Frågan, 
huruvida sann pyroelektricitet i verkligheten förekommer 
ens hos dessa kristaller, kan dock besvaras endast med stöd 
av erfarenheten, varvid bör observeras, att en eventuell 
saknad av sann pyroelektricitet hos en enskild kristall utan 
symmetricentrum (t. ex. turmalin) icke ännu bevisar, att 
nämda egenskap även skulle saknas (vara omärkbar) hos 
alla andra dylika kristaller. 
Emedan det erbjuder oövervinneliga praktiska svårig- 
heter att genom yttre krafter upphäva den deformation, 
som alstras hos en kristall genom uppvärmning — vilket 
förfarande teoretiskt vore det enklaste — är man för den 
här framkastade frågans besvarande hänvisad till en kom- 
bination av teori och erfarenhet. På denna omväg hava 
Riecke och Voigt?) undersökt den brasilianska turma- 
linen i det här berörda avseendet (turmalinen hör som bekant 
till de kristaller, som vid likformig uppvärmning visa 
den starkaste pyroelektriska verkan). Genom försök hade 
') W. Voigt, Abh. Ges, d. Wiss. Göttingen. 36; 1890. 
?) E. Riecke o. W. Voigt, Wied. Ann. 45, p. 523; 1892. 
