j A N:o 6) Pyro- och piezoelektriciteten hos turmalin. d 
äro, uttryckta delvis i villkorliga enheter och hänförda till 
en medeltemperatur av + 22,2” C, följande. 
v=7645; u= 30,2; 031/833 = 0.129; 
NO sa —1,0:10-7; 833 = 0516 1077; $33 = 6,12. 107. 
526 LÖNN 0 SLÖ 
Vid räkningens utförande fann Voigt: 
å | 1 = 645—529 = 116 
och således 
;l FÅ 116 
=S — = 0,18 SE 
v 645 
d. v. s. icke mindre än 18 eller i runt tal 20 procent av den 
vid turmalinens uppvärmning alstrade elektriska verkan kunna 
enligt detta resultat icke återföras till en verkan av defor- 
" mationen och måste därför uppfattas såsom en sann pyro- 
elektrisk verkan, vars existens hos turmalin härigenom enligt 
Voigt blivit påvisad. Orsaken till det härifrån avvikande 
resultat, till vilket V oigt och Riecke tidigare kommit, 
kan enligt den förre icke sökas i onoggrannheten hos det av 
Riecke bestämda värdet på turmalinens pyroelektricitets- 
konstant utan endast i användningen av Pfaffs värden 
för dess termiska dilatationskonstanter, vilka, såsom ovan 
redan framhållits, väsentligt avvika från de Pulfrich- 
Kellner'ska värdena. Beräknar man nämligen modulen 
för den »falska» pyroelektriciteten med användning av de 
sistnämnda värdena på dilatationskonstanterna, erhåller man 
för densamma värdet 0,98, medan det av Riec ke erhållna 
medelvärdet för den totala pyroelektricitetens modul utgör 
1,23. Differensen utgör sålunda 209, av det sistnämda vär- 
det, vilket synnerligen väl överensstämmer med V oigt's 
nyss nämnda resultat. 
1) Genom beräkningens upprepande med användning av ovanstående 
konstanter har jag erhållit 3 = 645—525 = 120 och således kv ==0:186= 
c:a 0,19. 
