10 Karl F. Lindman. = (DK 
att felet hos a; är mindre än det hos a, sannolikt till någon 
del beror på en olika gruppering av de observationer, som 
ligga till grund för de för a, och a, härledda formlerna 2), 
'skola vi här antaga, att det totala felet hos ag är lika stort 
som det hos «a,;, d. v. s. = 0,10 . 1076. De genom dessa totala 
fel hos a, och «gg alstrade felen hos ART belöpa sig dock 
v 
icke till mera än resp. + 0,5 och +0,s. Någon väsentlig 
ökning av medelfelet hos procenttalet 11,9 kan sålunda icke 
erhållas genom beaktande av de totala felen hos utvidgnings- 
koefficienterna (i stället för + 1,3 erhåller man för nämnda 
fel värdet + 1,5). Det ifrågavarande procenttalet kan dock 
i verkligheten vara betydligt mindre noggrant, än vad 
beräkningen av medelfelet angiver. De i den ovanstående 
tabellen anförda värdena på e stöda sig i allmänhet på ett 
ganska litet antal observationer (i flere fall endast tre) och 
äro därför icke synnerligen tillförlitliga, vartill kommer, att 
de eventuellt förekommande systematiska felen — såsom 
varande obekanta — alls icke kunnat beaktas 2). Om man 
t. ex. i stället för de av endast tre observerade värden bildade 
medelvärdena »v = 645 och u = 30,2 gör bruk av de extrema 
observerade värdena v=4638 och u= 30,4, minskas redan 
procenttalet 100 2/, från 11,9 till 10,3. Genom räkning med 
övriga i formeln för 4 ingående kvantiteters extrema värden 
kan denna procent ytterligare väsentligen reduceras, men . 
dock icke, enligt vad jag funnit, bringas att helt och hållet 
försvinna. Det vore av särskild betydelse att genom försök 
utröna, huruvida genom turmalinens rörelse i det vätskebad, 
som Voigt använde vid bestämningen av den pyroelekt- 
riska modulen, verkligen, såsom Lissauer förmodat, 
alstras en märkbar elektrisk potentialdifferens. Förekomsten 
av en dylik skulle redan sannolikt vara tillräcklig för att 
') Jmf. förf:s arbete >»om turmalinens termiska dilatation>, p. 14. 
”) För den piezoelektriska konstanten &Ö,,, som ingår i det i formeln 
för ) förekommande förhållandet 821/5,y hava såväl J. och P. Curie som 
Lissauer överensstämmande erhållit värdet — 5,3 X TO SAG g. s.-enh., 
medan Voigt's och Riecke's motsvarande värde är — 5,71 X< 100 ABe 
träffande konstanten 3;,, synes denna hava blivit bestämd endast av de 
sistnämnda. 
