REISEESINE 
CR 
dd fr 
je 
A N:o 8) Meteorologiska och geofysiska data för Sodankylä. 49 
De nertill anförda gradtalen angifva att enbart ur frek- 
venstal beräknade medelriktningar i allmänhet afvika 4” 
motsols, under våren, då resultanten är svagast (191 mil), 
dock 32”. 
De termiska vindrosorna visa, att på vintern SW- 
vinden är den varmaste, på sommaren den från S. Näst dem 
komma W på vintern och SE på sommaren, medan under 
båda årstiderna N är kallast. I allmänhet äro på vintern 
de starkaste vindarna varmast, de svagaste kallast, på som- 
maren tvärtom. På vintern uppkommer alltså värme, på 
sommaren kyla genom advektion. Märkligt är att NW 
under vintern är 7” kallare än W, delvis väl beroende af 
mindre vindstyrka, men troligen är W-vinden ofta också 
dynamiskt uppvärmd. Vindstilla utmärker sig genom 7” 
starkare köld än N-vinden, d. v. s. kölden är på vintern 
lokal, främst betingad af utstrålning. På sommaren visa 
lugnvädren en relativt hög temperatur, hvilken troligen vore 
relativt ännu högre om beräkningen utfördes för kl. 2 p. En 
annan vindroseberäkning för Helsingfors kl. 7 a (utförd å 
samma laboratorium af Stud. Tyyne Liimatainen) visar 
att där liksom i Sodankylä på vintern SW är mildast och på 
sommaren N är kallast. Däremot är i Helsingfors NE den kal- 
laste vintervinden, SE den varmaste på sommaren. Den ter- 
miska olikheten mellan olika vindar är undersommareniSodan- 
kylä betydligt större än i Helsingfors, högst 5”.4, resp. 17.2, men 
under vintern tvärtom mindre i Lappland, 8”.5 mot 97.9 i 
Helsingfors. Detta är tydligen en följd af kustklimatet, ty 
vindarna från S-sidan blifva på vintern härigenom mildare 
än annars, på sommaren kyligare. 
Den absoluta fuktigheten följer här såsom 
vanligt samma regler, som temperaturen, dock är på som- 
maren SE fuktrikast om ock ej varmast. Multiplicerar 
man absoluta fuktigheten med. det antal dagar, som resp. 
vindar blåst och uttrycka dessa produkter i 2, af produkt- 
tummorna (hvarvid frånses från lugnvädren), får man följande 
sal: 
| 
