2 Karl F. Lindman. 
elektrisk ljusbåge (innan detta försiktighetsmått vidtogs, 
var urladdningens akustiska effekt betydligt oregelbundnare). 
Ljudstyrkan mättes medelst en mikrofon och en strömtrans- 
formator jämte en med den sistnämndas sekundärledning 
förbunden spegelgalvanometer enligt den metod, som jag be- 
skrivit i en tidigare uppsats 2). 
Galvanometerutslaget var, såsom i nämnda uppsats vi- 
sats, proportionellt mot ljudstyrkan, då mikrofonen befann 
sig på ett konstant avstånd från ljudkällan (förutsatt, att 
de större utslagen på tillbörligt sätt korrigerats). Det svaga 
ljud, som alstrades genom influensmaskinens rörelse, åstad- 
kom icke någon märkbar inverkan på mikrofonen, ifall av- 
ståndet mellan båda icke var mycket litet. 
2. Vid försöken a) användes dels en enda leidenerflaska, 
dels tvenne sådana, kopplade i serie. De vid tvenne hit- 
hörande försöksserier gjorda avläsningarna framgå av föl- 
jande tabell, i vilken slagvidden är betecknad med G och 
kondensatorns kapacitet med C (avståndet mellan ljud- 
källan och mikrofonen var vid dessa försök = 1 m). 
Galvanometerutslaget (T) 
C G 
> NT Enskilda avläsningar Medeltal 
| 
1Xx10.8 1.0 ENE NR RR Aa 3.0 
2.0 1655 LO EELSAN REN RT 17.3 
3.0 43; 38; 315. 42; 497 303-49 44.0 
6.0 190; 175; 200; 180; 178 185 
3.0 37; 44; 48; 43 43.0 
1.0 di D 3.0 
2Xx10.8 10RT Ö3 I NORA ORNÖ TAR VKO 6.0 
2.0 405135; 30:30 Si 36.5 
3.0 10055 90:69251895 94 
6.0 | (över hela skalan) — 
Ljudstyrkans hastiga tillväxt med slagvidden åskådlig- 
göres grafiskt i fig. 1, varest kurvan I (den fullt utdragna 
kurvan) hänför sig till kondensatorn av kapaciteten 10.3 m 
!) K. F. Lind man, Öfvers, af Finska vet.-soc:s förh., 58, A, N:o 7; 1915. 
