A N:o 19) Om ljudets ledning genom rör. zh 
Även om Violle's och Vautier's ovannämnda för- 
söksresultat sålunda icke stå i strid med den Holm- 
holtz-Kirchhoff'ska teorin, innebära de å andra si- 
dan icke heller någon verificering av densamma !). I betrak- 
tande härav och på grund av den tidigare nämnda diskre- 
pansen mellan samma teori och N euren eu Ff's försök har 
det synts önskvärt att genom nya experiment söka ut- 
röna, på vilket sätt ljudstyrkan avtager vid ljudets fort- 
plantning i rör, och skall jag i det följande meddela resul- 
taten av några dylika av mig utförda laboratorieförsök. 
4. Såsom ljudkälla använde jag en mindre elektrisk 
ringklocka av ganska konstant verkan, vilken drevs med en 
batteriström av 8 volts spänning. Genom förändring av 
ett i strömledningen inkopplat motstånd kunde ljudstyrkan 
med lätthet varieras. Genom komparation med stämgafflar 
fastställdes, att klockans huvudton i fria luften under fortsatt 
ringning var obetydligt lägre än d,=1152 dubbla sväng- 
ningar. Då ljudet från denna klocka genomgått ett 8 mm 
vitt mässingsrör, befanns tonhöjden av det i rörets fria ända 
hörbara ljudet vara ungefär ett halvt tonsteg högre än nyss 
(vare sig rörets längd var 100 eller 242 cm), varför sväng- 
ningstalet i detta fall kan uppskattas till c:a 1200 2). Vid 
användning av rör av kalibern 5 resp. 14 mm voro huvud- 
tonernas svängningstal approximativt 1230 och 1170. 
Under försöken var ringklockan ställd på underlag av 
vadd inom en i liggande ställning uppburen större luft- 
pumpsrecipient, vilken på det sätt, som i fig. 1 antydes, 
var tillsluten medelst en tjock glasskiva. I ett i denna 
skivas mitt befintligt runt hål var medelst packning av vadd 
anbragt en längre konformig metalltratt T, från vilken 
ljudet vanligen genom ett cylindriskt ansatsrör A leddes 
1) Tillägg vid korrekturet. Vid en senare undersökning hava 
Violle och Vautier (Compt. rend. 140, p. 1292; 1905) bekräftat en 
även tidigare gjord observation, enligt vilken i överensstämmelse med teo- 
rins fordran lägre toner försvagas långsammare än högre vid fortplantning 
genom rör. 
?) För vänligt bistånd vid tonbestämningarna har jag att tacka sång- 
läraren herr J. E. Hed man. En förändring av tonhöjden med rörvidden (i 
samma riktning som ovan) har även iakttagits av V iolle och Vautier (Il. c.). 
