8 Karl F.' Lindman. (LIX 
till det rör R, vars inverkan på det genom detsamma gående 
ljudet var föremål för undersökning. Den ljudtratt T, som 
användes i flertalet fall, var 38 cm lång; dess mynningar voro 
resp. 8.5 cm och 8 mm vida. Ljudstyrkan mättes enligt 
samma på en användning av mikrofonen grundade mätnings- 
metod, varav jag betjänat mig vid mina tidigare akustiska 
undersökningar. Mikrofonen (mest till höger i fig. 1) var där- 
vid uppställd så, att den fria ändan av röret R befann sig på 
ett noggrant bestämt avstånd d från mikrofontratten (fram- 
för dennas mitt). Den intensitet, som uppmättes, då mikro- 
fonen efter röret R:s avlägsnande befann sig omedelbart 
framför mynningen av ansatsröret A, var proportionell 
mot det i röret förut inträngande ljudets styrka (såsom 
jag tidigare på olika sätt påvisat, var den med mikrofonen 
Frö 
Fi80s 
förmedelst en transformator förbundna galvanometerns ut- 
slag proportionellt mot ljudstyrkan, d. v. s. mot kvadraten 
på amplituden). Om tratten T:s eller ansatsröret A:s myn- 
ning tilltäpptes medelst vadd eller en gummipropp, upp- 
hörde all verkan på mikrofonen, vilket bevisar, att det med 
örat förnimbara ljud, som trängde genom det ringklockan 
omslutande kärlets väggar, vid ifrågavarande försöksanord- 
ning fullständigt kunde försummas. Vid användning av rö- 
ret R var dess ena ända medelst ett stycke kautschukslang 
»ljudtätt» kopplad vid ändan av ansatsröret A så, att de båda 
rörens planslipade ändor berörde varandra. På liknande 
sätt var även ansatsröret A fäst vid mynningen av tratten 
T. I några fall anslöts röret R direkt till tratten. Vid förläng- 
ning av röret R med ett annat likadant rör skedde kopp- 
lingen vanligen på nyss beskrivet sätt. För att pröva, huru- 
vida dessa skarvar möjligen åstadkommo några störingar 
