12 Karl F. Lindman. = (LIX 
man genom försöken med det långa mässingsröret bort. 
erhålla ett väsentligt mindre värde på a« än det tidigare 
funna). 
Försöksserien II, vilken skiljer sig från försöksserien I 
huvudsakligen däri, att avståndet d mellan rörets öppna 
ända och mikrofontratten var 3 gånger så stort som vid 
försöken I, utvisar, att nämnda avstånd icke hade någon 
märkbar inverkan på försöksresultatet. Man finner nämligen 
av försöken II, att vid användning av ett rör av längden 
100 cm, ljudet försvagades i proportionen 
31.2-+80.8 
Te ERT GG DDDE—N ZI RRNA 
2 
och att vid användning av två sådana i serie kopplade rör 
den av det senare röret alstrade försvagningen skedde i för- 
hållandet ; 
FOENLG 1022 OEI 
Av medelvärdet 2.25 : 1 erhålles 
CR (lst 
vilket värde fullständigt överensstämmer med det genom 
motsvarande försök tidigare erhållna. Några försök, som jag 
tidigare utfört med avståndet d = 0, gåvo likaså till resultat 
ett värde på «, som inom felgränserna överensstämde med 
de här funna värdena. Den minsta onoggrannhet i mikro- 
fonens inställning medförde emellertid vid dessa försök 
märkbara avvikelser i försöksresultaten, varför jag vid de 
definitiva försöken avstod från att låta avståndet d vara = 0. 
Exponentiallagen för ljudintensitetens försvagning inne- 
bär, att det genom ett och samma rör gångna ljudets 
intensitet städse utgör en bestämd bråkdel av det i röret 
inträngande ljudets styrka eller m.a.o. att den av röret 
alstrade försvagningen är oberoende av den ursprungliga 
ljudstyrkan. Att denna konsekvens motsvarar verkligheten 
framgår redan av de tidigare nämnda försök, vid vilka ett 
