14 Karl F. Lindman. (LIX 
glasrör av 5.0 mm:s inre diameter och längden 16.6 resp. 
78.2 cm (väggarna voro c:a 2 mm tjocka) framgår av det 
följande. 
l d Ljudstyrkan | 
cm cm Enskilda avläsningar | Medeltal 
J 16.6 1.0 40; 37; 41; 36; 40; 40; 37; 38 Ci 38.6 
1 18:2 > 13; 11; 11; 12; 11; 10; 10 11.3 
16.6 | » 41; 39; 37; 38; 39; 36 38.3 
f 16.6 1.0 15:30175,155, 1550-163 15 YI | 60 16.0 
| 78.2 » BÖN DD; 
16.6 | > a bra lr a UL ra USA | 16.6 
Det 61.6 cm långa stycke av det längre röret, varmed 
detta i längd översköt det mindre, försvagade sålunda ljud- 
styrkan enligt försöken I i proportionen 14 (38.6 + 38.3) : 11.3 
= 3.46 : I och enligt försöken II i proportionen 3 (16.0 + 
16.6) : 5.0 = 3.26 : 1. Att dessa värden inom felgränserna 
överensstämma med varandra, oaktat ljudstyrkan i de båda 
fallen var väsentligt olika, utgör åter en bekräftelse av expo- 
nentiallagens giltighet. För absorptionskoefficienten a« giver 
försöksserien I värdet 1.99 och försöksserien II värdet 1.92, 
medan man för det teoretiska gränsvärdet 2 m' under anta- 
gande, att svängningstalet n i föreliggande fall var = 1230, 
erhåller värdet 1.91. De genom observation bestämda vär- 
dena på absorptionskoefficienten sammanfalla sålunda prak- 
tiskt taget med värdet på 2 m'", vilket enligt vad tidigare 
framhållits innebär, att luftpelaren inom det 5 mm vida glas- 
röret i hela sin vidd affekterades av glasväggen genom inre 
friktion vid ljudets genomgång (någon märkbar energiför- 
lust genom väggarna till omgivningen förekom vid dessa 
försök lika litet som vid de föregående [jmf. ovan, 
p- 9). 
Genom försök med ett 157 cm långt glasrör av 14 mm:s 
inre diameter, som kopplades vid ett ansatsrör av samma 
kaliber, erhölls för detta rörs absorptionskoefficient (a) 
