ER 
A N:o 19) Om ljudets ledning genom rör. 15 
värdet 0.20. De teoretiska gränsvärdena äro i detta fall: 
2m = 0.15 och 2 m' = 0.34. Jämfört med medeltalet 
14 (0.15 + 0.34) = 0.25, företer nyssnämnda värde på «, 
såsom man kunnat vänta sig, en förskjutning i riktning mot 
gränsvärdet 2 m. 
Resultaten av samtliga ovan beskrivna försök kunna sålunda 
anses innebära en kvantitativ bekräftelse av den av H el m- 
holtz, Kirchhoff och lord Rayleigh utvecklade 
teorin för ljudstyrkans avtagande vid ljudets fortplantning i 
cylindriska rör. 
7. Efter dessa försök utförde jag några observationer 
rörande ljudintensitetens beroende av rörvidden vid oför- 
Intensiteten. 
Rörets inre diameter. 
Fig. 2. 
ändrad i rörets ena ända inträngande ljudkvantitet. Jag 
gjorde för detta ändamål bruk av fem c:a 1.5 m långa glasrör, 
vilkas inre diameter vår resp. 9, 14, 23, 26 och 39 mm. Den 
ena ändan av det rör, som undersöktes, kopplades därvid 
ljudtätt vid mynningen av tratten T i fig. 1 (det klenaste 
röret medelst ett kort stycke gummislang, de grövre medelst 
vadd). Mikrofonen uppställdes på 10 cm:s avstånd från 
rörets fria ända. De försök, som utfördes med tillhjälp av 
den tidigare använda ljudtratten, vars mynning var 8 mm 
vid, gåvo till resultat kurvan I i fig. 2. Vid ökning av rör- 
vidden ökades, såsom av denna kurvas förlopp framgår, 
styrkan av det genom röret gångna ljudet först ganska has- 
tigt och uppnådde ett maximivärde för en rörvidd av c:a 
