Harald Lunelund. (SIX 
MXiuu €2 | €2 korr. Eg | E3 korr. | €3 ber. 
445 0,09084 0,08741 0,02546 0,02203 0,02185 
468 0,17666 0,17385 0,04589 0,04308 0,04346 
486 0,27116 0,26896 0,06955 0,06735 0,06724 
505 0,39963 0,39780 0,10156 0,09973 0,09945 
514 0,42124 0,41953 : 0,10632 0,10460 0,10488 
524 0,42151 0,41989 0,10844 0,10682 0,10497 
535 0,30963 0,30811 — — = 
553 0,11203 0,11065 0,02964 0,02828 0,02766 
572 0,03076 0,02924 0,00895 0,00743 0,00731 
587 0,01215 0,01041 0,00425 0,00251 0,00260 
603 0,00707 0,00514 0,00320 0,00127 0,00129 
652 0,00558 | —0,00397 0,00244 0,00083 0,00099 
687 0,00617 0,00366 0,00308 0,00057 0,00092 
712 0,01282 0,00843 0,00635 0,00196 9,00212 | 
Av de ringa differenserna mellan de erhållna och de be- 
räknade värdena framgår att för Brilliant Safraninet Beers 
lag är uppfylld. i 
Fig 2 framställer grafiskt extinktionskoefficientens för- 
ändring med våglängden. Maximum ligger vid 519 uu. 
Därefter undersöktes de vid tillsats av utspädd svavel- 
syra (specifik vikt 1,15) i safraninets absorptionsspektrum 
uppträdande förändringarna. För detta ändamål bereddes 
tre nya lösningar, n:ris 4, 5 och 6. N:o 4 (färg violett) erhölls 
genom att till 100 cecm av n:o 2 sätta 50 ccm svavelsyra, 
n:o 5 genom tillsats av 250 ccm syra till 100 cem av n:o 2, 
för n:o 6 togs på 100 cecm safraninlösning n:o 2 hela 1000 
ccm svavelsyra. Med avseende å färgen var n:o 5 blåviolett, 
6 hade nästan samma färg. Det visade sig att man ej med 
en så utspädd syra kunde få fram den blå, än mindre den 
gröna färgen hos safraninlösningen. 
Emedan lösningsmedlet här ej utgjordes av rent vatten, 
utan av svavelsyra, ha i tabellen de absoluta extinktionsko- 
efficienterna icke uträknats. Men då svavelsyrans extink- 
