10 Harald Lunelund. ; (LIX 
Mu | 4 | E5 | eg 
445 0,10595 | 0,03522 0.01401 
468 | 0,21477 | —0,05144 0,02464 > 
486 0,33820 SA 0,02822 
505 0,50096 0,12996 0,03926 
514 0,55373 2 EÅ 
524 0,58884 0,16963 0,04989 
DJA 0,55130 — — 
553 — 0,20786 0,06733 
572 0,36019 0,23352 0,07635 
587 — 0,22247 0,07305 
603 0,22180 0,16765 0,05862 
652 | — 0,04084 0,03294 | 0,01460 
687 0,01632 0,01223 0,01071 
712 0,01728 0,01348 0,01022 
Såsom av tabellen och ännu tydligare av kurvorna i 
fig. 3 framgår, förskjutes maximum av absorption med till- 
tagande svavelsyrehalt mot spektrums röda ända. 
I och för undersökning av den blå och den gröna safranin- 
lösningen gjorde jag en serie mätningar med fyra nyberedda 
lösningar n:ris 7, 8, 9 och 10, vilka bereddes genom tillsats 
av koncentrerad svafvelsyra till lösningen n:o 2. Svavelsy- 
rans spec. vikt bestämdes medelst R eimanns våg, den 
befanns vara 1,84. 
För framställning av n:o 7 togs 90 ccm safraninlösning 
och 10 cecm konc. svavelsyra (utmätt med byrett), för n:o 
8 däremot 80 cecm av n:o 7 och 28 ccm syra, för n:o 9 var 
proportionen 80 ccm av n:o 8 och 20 ccm svavelsyra, för 
n:o 10 slutligen 75 cem av n:o 9 och 25 ecm syra. Om kon- 
centrationen hos n:o 2 betecknas med 1, bleve konc. sålunda 
10 ”/2 och 1/3 resp. 
> Med avseende å färgen var n:o 7 rödviolett, 8 blåviolett, 
9 blå och 10 grön. 
