översikt av Finska Vetenskaps-Societetens Förhandlingar. 

 Bd. LXIV. 1921 — 1922. Avd. A. N:o 5. 



Om den genom ett aktivt rymdgitter alstrade 



vridningen av elektromagnetiska vågors 



polarisationsplan. 



Av 

 Karl F. Lindman. 



(Meddelad den 23. januari 1922.) 



1. Genom en år 1914 utförd och i denna >>Översikt» först 

 publicerad experimentalundersökning i) har jag påvisat, att 

 då planpolariserade elektromagnetiska vågor genomgå ett 

 isotropt system av spiralformiga elektriska resonatorer, 

 vrides vågornas polarisationsplan på ett sätt, som icke blott 

 kvalitativt, utan — åtminstone i viss grad — även kvantita- 

 tivt överensstämmer med den av D r u d e utvecklade 

 elektrodynamiska teoriens för fotogyrationen fordringar. 

 Det visade sig sålunda, att ett av ett stort antal likadana 

 venstervridna och regellöst olika riktade resonatorer bestående 

 tredimensionalt gitter vred de genom systemet gående vå- 

 gornas polarisationsplan antingen åt venster eller åt höger 

 (för ett emot vågornas fortplantningsriktning blickande öga), 

 allt efter som vågornas längd X var större eller mindre än den 

 mot resonatorernas egensvängningsperiod svarande vågläng- 

 den Xq. För värden på X, som väsentligt skilde sig från Iq, 

 följde vridningsvinkeln (p den ur D r u d e s teori härflytande 

 formeln 



^) Karl F. Lindman, Öfvers. af l'inska Vet.-Soc:'s Förh. Bd. LVII 

 1914, A. N:o 3. 



