2 Karl F. Lindman. (LXIV 



i vilken A^o betecknar en konstant. Ifall Xq^ kan försummas 

 vid sidan av V^, är alltså cp omvänt proportionell mot kvad- 

 raten på våglängden (B i o t's optiska lag). Om >,var =Iq 

 eller endast jämförelsevis litet skilde sig från Xq, voro de ur 

 gittret utträdande vågorna tydligt elliptiskt polariserade, 

 varvid den vinkel, som svängningsellipsens större axel bil- 

 dade med de infallande vågornas svängningsplan, bytte om 

 förtecken, då X passerade värdet Xq. Emedan den nyss- 

 nämnda teorien — för såvitt den blivit av D r u d e utveck- 

 lad — förutsätter, att absorptionen kan försummas, i vilket 

 fall X icke får alltför nära överensstämma med Xq, faller sist- 

 nämnda resultat utom denna teoris råmärken, vilket jag 

 även i min ovannämnda uppsats framhållit. Att den ur ett 

 aktivt skikt utträdande vågrörelsen i allmänhet måste vara 

 elliptiskt polariserad, ifall absorptionen icke kan försummas, 

 har man dock av allmänna teoretiska skäl länge haft sig 

 bekant i) och bekräftas även av vissa av C o 1 1 o n ^) gjorda 

 iakttagelser beträffande fotogyrationen hos vissa lösningar. 

 Ifall absorptionen är av relativt ringa storlek, intager sväng- 

 ningsellipsens större axel samma ställning som den lineära 

 svängningsbanan skulle hava i frånvaro av absorption ^). 

 Vid mina försök voro de ur resonatorgittret utträdande vå- 

 gorna städse i någon mån elliptiskt polariserade, ehuru ellipti- 

 citeten blev allt mindre, då skillnaden mellan X om Xq ökades. 

 2. Sedan en redogörelse för mina ifrågavarande försök 

 för en tid sedan ingått i en tysk tidskrift^), har jag genom 

 brev från dr Felix Stumpfi Berlin gjorts uppmärksam 

 på att mina försöksresultat t. o. m. vida bättre än vad jag 

 själv vid jämförelse med formeln (1) först fann, motsvara 

 det, som man i föreliggande fall kan teoretiskt vänta sig. 

 Om man nämligen, utgående från Drudes teori, i differential- 

 ekvationerna för elektronernas rörelse tager hänsyn till 

 elektronsvängningarnas dämpning, kommer man till följande 

 av N a t a n s o n först härledda allmänna formel för den av 



1) Se t. ex. W. Voigl, Magneto- und Elektrooptik, p. 34; 1908. 



=>) A. Got ton, Comptes rendus, 120, p. 989 och 1044; 1895. 



3) Se W. Voigt, 1. c. 



*) Karl F. Lindman, Annalen der Physik, Bd 63, p. 621— 644; 1920. 



