4 Karl F. Lindman. (LXIV 



följande skall jag redogöra för några nya försök, vilka i själva 

 verket lett till en kvantitativ verifiering av denna formel. 

 3. För att man vid prövningen av formeln (2) skall kunna 

 göra direkt bruk av de våglängder, som förekomma vid för- 

 söken, är det ändamålsenligt att bringa den i en annan form 

 sålunda, att man i stället för frekvenserna v, Vq och Vj. inför 

 de motsvarande mot dem omvänt proportionella vågläng- 

 derna, vilka vi beteckna med resp. X, Xq och Xj.. Formeln (2) 

 övergår då i följande: 



(2a) (p 



k(i^-i,^yi^^+i,n^ 



Om X icke alltför nära överensstämmer med ).o ^^-^ därjämte 

 Xj. är tillräckligt stor, vilket är lika betydande med att dämp- 

 ningskonstanten Vj. är tillräckligt liten, kan den andra ter- 

 men i nämnaren försummas i bredd med den första. For- 

 meln (2 a) övergår då i formeln (1). 



Om man för ett givet värde på ^o ( — de spiralf ormiga 

 gitterelementens egenvåglängd) genom observation bestäm- 

 mer de värden cp^ och cp2 på vridningsvinkeln (p, som mot- 

 svara tvenne våglängder X^^ och Ag i närheten av Xq, kan man 

 genom användning av formeln (2 a) beräkna värdet på X^.^ 

 (resp. Xp). Genom division av cp^ med ^2 erhåller man nämli- 

 gen först: 



rr ) 2 5 2 /) 2 ), 2\2 1 2 13 4)2 



^ ' rn ~ I 2 I 2 (I 2 ) 2\2) 2 I ; 4> 2' 



varav sedan fås: 



(4) V = "^ ^ ■• 



(^^1^-Äo^) (^2^- V) (^2^-'^-^l^-P-l V} 



Om det visar sig, att de värden på Xj., som man erhåller med 

 användning av olika värdepar X^, cp^ och X2, (p^, inom fel- 

 gränserna överensstämma med varandra, innebär detta en 



