A N:o5) Vridningen av elektromagnetiska vågors polarisationsplan. 7 



förefaller något osannolik). För att med tillhjälp av formeln 

 (5) kunna konstruera den motsvarande teoretiska kurvan 

 måste man först enligt (4) beräkna kvantiteten XJ^. Med 

 användning av de observerade värdena X0/2 = 9,6 cm, l^/^ = 

 13,0 cm, I2I2 = lOjO cm, ^^ =11° och ^2 = 1Ö° erhåller man 

 ur sistnämnda formel (Kl 2)^ = 1145 eller A,r/2 = 33,7 cm. För 

 (p^ = 11°, IJ2 = 13 cm och lj.l2 = 33,7 cm giver formeln (5) 

 de i sista kolumnen av tabellen på sid. 5 anförda värdena på 

 vridningsvinkeln ^. Den med användning av dem erhållna 

 teoretiska kurvan II i fig. 1 har i själva verket ett mera sym- 

 metriskt förlopp än kurvan I. Medan den observerade vrid- 

 ningen sålunda är något för liten för 'K/2 = 11,4 cm, synes 

 den vara något för stor (absolut taget) för XI2 = 7,7 cm. 

 Om man för beräkning av X^/g gör bruk av värdena ^i-j/g = 13,o 

 cm, ^.2/2 = 7,7 cm, ^1 = 11° och ^2 = — 25°, finner man IJ2 — 

 86,8 cm, alltså ett väsentligt större värde än det nyss erhållna, 

 vilket utvisar, att observationerna icke giva något konstant 

 värde för ifrågavarande kvantitet. Det sist erhållna värdet 

 på Kj.l2 giver för den vridning, som motsvarar 1/2 = 11,4 cm, 

 värdet 20,9°, vars avvikelse från det observerade värdet 

 (12°) är synnerligen stor. Vid beräkningen av Xj.l2 visar det 

 sig emellertid, att ett fel i det för beräkningen använda vär- 

 det på (f)2 gör sig mycket starkare gällande, om det mot- 

 svarande värdet på ^2/2'v^äsentligt avviker från ^,0/2» än om det 

 endast jämförelsevis litet skiljer sig från detta värde. Det 

 först erhållna värdet på 1^2 ( =33,7) måste därför anses väsent- 

 ligt riktigare än det senare anförda (86,8), förutsatt att ifråga- 



domligt, att dr Stumpf i sitt i Physikalische Berichte, 2, p. 163; 1921 

 offentliggjorda referat av dessa försök framställt saken så, som om jag i de 

 nämnda värdenas avvikelse från de observerade värdena — speciellt i vrid- 

 ningens försvinnande för ?• =:^.o — skulle sett en motsägelse till formeln (!)• 

 På det ställe i mina uppsatser, där denna formel — i en något allmännare 

 form — först anföres, framhåller jag tvärtom, att, ehuru giltigheten av for- 

 meln förutsätter, att A icke alltför nära överensstämmer med A^,, man dock 

 inser (av formeln), att de största vridningarna måste förekomma i närheten 

 av Xq och att vridningen i allmänhet måste växla förtecken, då man passerar 

 detta värde. Denna växling av förtecknet har jag självfallet aldrig tänkt 

 mig ske på annat sätt än därigenom, att vridningen (p blir =: o för X := }.^^ 

 »naturen gör inga språng»!). 



