A N:o 5) Vridningen av elektromagnetiska vågors polarisationsplan. 13 



erhöll en osymmetrisk iiitensitetskiirva, vars höjdpunkt mot- 

 svarade en betydligt mindre vridning {(p) än de med absciss- 

 axeln parallella kordornas mittpunkter. Detta torde finna 

 sin förklaring däri, att då mätningsresonatorns egenperiod 

 var litet mindre än de spiralformiga gitterelementens, en 

 från de sistnämnda utgående sekundärstrålning (»fluorescens- 

 strålning)) i någon mån gjorde sig gällande sålunda, att mät- 

 ningsresonatorn, vars egensvängningar i detta fall voro något 

 starkare dämpade än de spiralformiga gitterelementens, häri- 

 genomx erhöll en något litet större svängningsperiod än dess 

 fria egensvängningars. Om dess egenperiod var större än 

 gitterelementens {X > Xq) eller om den var väsentligt mindre 

 än denna, kunde en dylik verkan knappast märkbart fram- 

 träda ^). Att den för l/^ = 9 cm tidigare (såväl som nu) 



anförda beräknade värdena på (f. Beräkningarna ha fastmer utförts, först 

 efter det observationerna ägt rum, varvid till grund för de slutliga beräk- 

 ningarna lagts sådana observationer, som, på samma gång de synts tillför- 

 liga, givit till resultat en möjligast god överensstämmelse med övriga obser- 

 vationer (såväl äldre som nya). Med hänsyn till den använda mätnings- 

 metodens tillförlitlighet och den omsorg, varmed mottagningsapparaten 

 inställts, har det icke synts nödigt att flere gånger upprepa samma serie av 

 mätningar. För såvitt det undersökta resonatorsystemet självt icke varit 

 fullt isotropt vid de tidigare försöken, kan olikheten mellan de då och nu 

 funna värdena för de extrema vridningarna (för A/^ rr 7,7 resp. 11,4 cm) 

 sannolikt förklaras därigenom att mätningsresonatorn vid de förra försöken 

 helt litet förändrat sin ställning i förhållande till det med mottagnings- 

 apparaten förbundna metallrörets väggar vid rörets och resonatorns kring- 

 vridning. 



^) Genom tidigare försök rörande resonatorsystems selektiva reflexions- 

 förmåga lÖfversigt af Finska Vet. Soc:s Förh. LII, 1909—1910, A. N:o 6) har 

 jag funnit, att vid successiv förlängning av den vid försöken använda stav- 

 formiga primära oscillatorn sekundärstrålningen (den selektiva reflexionen 

 kan som bekant uppfattas såsom en emissionsföreteelse) var intensivast, då 

 de primära vågornas period var litet mindre än de sekundära oscillatorernas 

 (gitterelementens) och att denna strålningsintensitet hastigt avtog, om den 

 förra perioden ökades eller minskades, utgående från det nämnda g3rnnsam- 

 maste värdet. I en nyss offentliggjord undersökning (»Uber eine durch ein 

 dreidimensionales Resonatorensystem erzeugte Interferenz der elektromagne- 

 tischen Wellen», Acta Academiae Aboensis, Mathematica et Physica I) har 

 jag omtalat några försök, av vilka framgår, att om en rätlinig resonator 

 befinner sig i ett av ringformiga element sammansatt resonatorsystems 

 sekundära strålningsfält, rättar sig dess svängningsperiod efter de ringfor- 

 miga gitterelementens egenperiod, i fall den är mindre än denna, varemot 



