Öfre radens runor äro fullt tydliga, med undantag må- 

 hända blott af den nästsista, som kunde gifva anledning till 

 tvekan, huruvida den bör tagas såsom R eller såsom U. 

 Det senare är emellertid betydligt sannolikare, fastän ristaren 

 först dragit strecken för mycket tillsammans och sedan rät- 

 tat felet, i följd hvaraf en likhet uppstått med det run- 

 tecken, som motsvarar R. Jag tyder därför dessa runor så- 

 som BOTVI, hvilket är ett i synnerhet å gotländska runste- 

 nar brukligt kvinnonamn, jfr Liljegren Runurkunder n:ris 

 9, 1777, 1779, 1782, de tre sista äfven hos Säve Gutniska 

 urkunder n:ris 151, 149, 155. 



Af runorna å nedre raden kunna de fyra sista med 

 säkerhet läsas såsom ÅMIK, hvaraf A, som är 3 pers. sing. 

 pres. ind. af verbet AIKA, isl. eiga, betyder äger och MIK 

 är ack. sing. af första personens personliga pronomen, nysv. 

 mig. Svårare är det att komma på det klara med de 

 föregående runtecknen i denna rad, hvilka, såsom nämdt, 

 äro åtminstone fyra. Det första från vänster synes mig ge- 

 nom luppen hafva en ytterst svag antydning af ett snedt 

 kors midt på ^) den vertikala „stafven", som otydligt skönjes 

 genom ärgen; detta tecken kan således måhända fattas så- 

 som betydande H, det andra troligen såsom I, det tredje 

 och fjärde med tämligen stor visshet såsom V och I, hvari- 

 genom vi finge ett HIVI, kanske ett kvinnonamn, analogt 

 med Botvi och de å runstenar äfven förekommande kvinno- 

 namnen Arnvi, Fastvi, Halvi, Ketilvi, Ragnvi m. fl., jfr 

 Lundgren Spår af hednisk tro och kult i fornsvenska 

 personnamn s. 54. Så skulle altså spännets ägarinna hetat, 

 innan det öfvergick i Botvis ägo. Denna gissning kunde 

 äfven finna ett stöd i den mängd fina, på snedden gående 

 streck, med hvilka man tykts liksom vilja utplåna förra de- 

 len af nedre runskriften eller just namnet på den suppone- 

 rade förra ägarinnan. 



^) Teckningen återgifver denna antydning för groft och dess- 

 utom fur lågt ned på strecket. 



