81 



Brandvinsyra: 1) 43,4 ^/^ 2) 43,3 »/o 3) 42, i o/^. 



Medeltal: 42,9 "/'o. 

 Ftalsym: 1) 96 "/o 2) 95,3 7o 3) 96,4 5 »/o 4) 96,4 %. 



Medeltal: 96,5 »/,. 



Då försöken skulle utsträckas till andra syror (alkyl- 

 bernstenssyror), visade det sig, att dessa i någon mån lösa 

 sig i kloroform. Till och med brandvinsyra löses af detta 

 agens om också i mycket ringa mängd, hvarför de ofvan 

 angifna talen för denna syra äro för höga med några pro- 

 cent. Ur särskilda löslighets bestämningsförsök framgick, 

 att 100 del. torr kloroform lösa vid rumtemperatur: 



0,3 5 del. brandvinsyra 

 1,0 6 del. etylbernstenssyra 

 2,8 3 del. n-propylbernstensyra. 



Lösligheten tilltager således med den substituerande 

 radikalens storlek. Afven kamfersyra, med hvilken några 

 anhydriseringöförsök gjordes, visade sig vara något löshg i 

 kloroform. 



Den till först använda bestämningsmetoden måste såle- 

 des öfvergifvas och då jag icke lyckats fmna något annat 

 tillförlitligt sätt att bestämma anhydrid jämte syra eller åt- 

 skilja dem från hvarandra, verkstäldes försöken så, att en- 

 dast den af vattenbildningen betingade viktsförlusten genom 

 vägning utröntes, hvarur den anhydriserade syrans mängd 

 beräknades. För att emellertid förekomma, att syra eller 

 anhydrid skulle jämte vatten förflyktigas och afgå genom 

 ansatsröret, måste upphettningen företagas vid en möjligast 

 låg temperatur och visade sig i detta afseende en tempe- 

 ratur af 160° lämplig. Efter det kolfvarna uttagits från ba- 

 det, sögs torr luft igenom desamma för att aflägsna i dem 

 befmthg vattenånga, hvarjämte ansatsrörens mynningar, 

 hvilka befunnit sig utom upphettningsapparaten, aftorkades 

 invändigt med filtrerpapper. Vid dessa försök kunde natur- 

 hgtvis endast sådana syror användas, hvilka smälta under 

 160°. Då den af vattenbildningen förorsakade viktsförlusten 

 är jämförelsevis obetydlig och mindre ojämheter vid försö- 



6 



