86 



hydridbildning skulle tilltaga med alkylernas storlek och an- 

 tal, bekräftas, hvad den förras vidkommer, icke af erfaren- 

 heten. Antalet alkyler synes deremot, äfven enligt några 

 af mig gjorda försök, hvilka komma att vidare utsträckas, 

 i detta afseende spela en betydande roll. 



Slutligen må påpekas, att Bethmanns ^) antagande, 

 att de substituerade bernstenssyrornas elektriska lednings- 

 förmåga skulle gifva ett uttryck för deras geometriska kon- 

 figuration med särskild hänsyn till karboxylernas afstånd 

 från hvarandra, icke bekräftas af ofvananförda försök. An- 

 hydridbildningsförmågan hos de undersökta syrorna öfver- 

 enstämmer alls icke med de relationer de visa i afseende å 

 ledningsförmåga. Äfven W a Iden ^) anser Bethmanns 

 slutsatser strida mot kemiska analogier och fakta. 



De vid försöken använda substituerade bernstenssy- 

 rorna hafva framställts enligt malonsyreestermetoden. Såväl 

 vid syrornas framställning som vid anhydriseringsförsöken 

 har jag verksamt biträdts af studerandene frih. A. Ceder- 

 creutz och J. Lithonius. 



^) Zeitschrift phys. Chemie. V, 410. 

 ') „ » „ VIII, 477. 



