114 



vit blott få sidor härom, hvarvid de icke användt tillbör- 

 lig kritik, utan lagt tro till ogrundade rykten. Alldeles dy- 

 lika framställningar lämnade de romare, som skrefvo på 

 grekiska öfver stadens forntid. De älsta äro Quintns Fa- 

 bius och Lucius Cincius, hvilka lefde vid tiden för de pu- 

 niska krigen. Dessa båda män beskrefvo alt, hvartill de 

 varit ögonvittnen, ytterst noggrant, men affärdade helt kort 

 de älsta tilldragelser, som följde på stadens grundläggning." 



Till de här nämde kunna vi tillägga bl. a. Acilins, som 

 äfven behandlade den äldre tiden till och med de puniska 

 krigen. Äfven hans framställning var ytterst knapphändig. 



Från Gracchernes tid finna vi framställningen af de 

 tidigare perioderna i Roms historia svälla till betydligt. Denna 

 omständighet har väckt misstro mot traditionen, hvarför det 

 blifvit den historisk-genetiska forskningens uppgift att klar- 

 göra hvarifrån de olika tillägg i berättelsen härstamma, hvilka 

 tyda på en senare ålder; hos hvilka auktorer äldre och till- 

 förlithga uppgifter finnas; samt i hvilka partier af sina ar- 

 beten respektive författare bevarat dem, och hvilka minnen 

 från republikens älsta tider kunnat bevaras till den histo- 

 riska tiden. 



Flere undersökningar i denna riktning ha blifvit gjorda. 



Vår kunskap om ifrågavarande period af Roms histo- 

 ria få vi till största delen grunda på Livii och Dionysii fram- 

 ställningar. 



Af Nitzsch' och andres undersökningar framgår, att Dio- 

 nysius i sin Archäologia Romaika har många själfgjorda 

 tillägg 1). 



I hufvudsak gåfvo dock redan Licinius Macer och Vale- 

 rius Antias åt framställningen om Roms älsta historia den 

 retoriska karaktär, hvilken vi finna hos Dionysius. Från dem 



^) Dionjfsius var själf grek och skref för en grekisk läsarekrets.. 

 Det låg i hans natur att förfara tämmeligen godtyckligt. Man får så- 

 lunda anta, att många af de tal, som ingå i hans historie, äro värk af 

 hans egen hand. Märkligt synes mig särskildt det tal vara D. 7, 55 

 sätter i munnen på Manius Valerius. År 491 f. Kr. utvecklar denne- 

 en statsfilosofi, som starkt påminner om — Aristoteles! 



