120 



nomfördt redan under republikens första århundrade. Denna 

 åsikt vidhåller han mestadels, då han talar om patricierne 

 in genere. 



Dock framhåller han särskildt familjerna Postumia, Sem- 

 pronia, Cloelia, och säger, att de framför andra utmärkte 

 sig genom rikdom i). Särskildt på tal om statsländerierna 

 yttrar han, att sagda familiers medlemmar voro hufvudsak- 

 ligen vållande till att lagförslaget om statsjordens fördelning 

 icke kom till utförande. 



Ungefär hälften af senatorerne lefde i samma vilkor 

 som M. ValeriLis; enligt serviansk måttstock på förmögenhet 

 räknades de till medelklassen ^). 



Betrakta vi slutligen några enskilda patricier, så ut- 

 faller Dionysii framställning om deras jordlotter och dessas 

 bebrakande annorlunda, än då han talar om patricier en 

 masse. Allom bekant är Cincinnatus ^), „som själf gick efter 

 de oxar, med hvilka han upp-plöjde sin trädesåker." Hans 

 jord var så liten, att han ensam kunde bruka den. Ty när 

 han påklädt sig den purpurbrämade togan och antagit dikta- 

 turens öfriga tecken samt anträdde resan till staden, sade 

 han under tårar: „obesådd blir altså detta år min åker, 

 och vi skola löpa fara att lida brist på brödföda." Om 

 ifråga varande Cincinnati öde tillägger Dionysius: „jag har 

 låtit förmå mig att förtälja detta, blott för att alla måtte 

 veta, hvad för slags folk då för tiden stod i spetsen för 

 romerska staten, huru de arbetade med egna händer och 

 huru måtthgt de lefde." *) Cincinnati armod antog Diony- 

 sius likväl ha berott på en särskild själfförnekelse ^). 



Hela sin uppfattning om de ekonomiska förhållandena 

 under den skildrade tiden tyckes Dionysius ha ändrat på 

 det ställe, där han beklagar den sakfälde f. d, konsuln Mene- 



1) 10, 41, 20. 



2) 5, 63, 26 f. o. 64 börj. 



3) 10, 17 o. 24. 



*) ms avrovgyol xal ouxfiQoves xat neviav öixaiav ov ^aQvv6[isvoi 

 10, 17, 3 i. 



') 10, 5, 22 o. 10, 8, 13 f. 



