130 



funnos, framkallade behofvet af guldmynt. År 217 präg- 

 lades första gången guldmynt i Rom. Ännu år 275 tyckes 

 däremot i ytterst ringa kvantität ädel metall förefunnits. 

 Sagda år utströks nämligen från senatorslistan konsuln Rufini 

 namn, på den grund att dess bärare förvarade i sitt hem 

 silfverkärl, som i vikt uppgingo ända till 10 skålpund ^). 



Hvarifrån ha då de, som under republikens första år- 

 hundrade förmenats drifva utlåningsrörelse, tagit pengar? 



Om adeln i Rom redan under republikens början drif- 

 vit penningförvärf, kan man icke förstå huru den sociala 

 fördom gentemot dylikt uppstått, som uttalade sig i lagför- 

 slag från tiden för kriget mot Kannibal 2). Det är ju klart, 

 att åsikten att landtbruket vore den enda för en romare 

 anständiga sysselsättningen rotat sig i en vana att uteslu- 

 tande vårda sig om detta. Men som redan antydts, tyckes 

 patricierna brutit mot den vid tiden för 2:dra puniska kriget. 



Den räntebetalning ^) Dionysius uppenbarhgen tänkt på, 

 är helt visst äfven den af långt senare datum. Åt enskilde, 

 af hvilka man möjligen arrenderat jord, betalades arrende- 

 afgifterna troligen ännu in natura. Att förhållandet under 

 republikens tidigaste period varit sådant, därpå tyder tan- 

 tiem-förpaktningens långvariga fortbestånd i Rom. Den öf- 

 verlefde romerska riket. Om statsjord säger Appianus*) ut- 

 tryckligen: ,,Den del af eröfradt land, som romarene icke 

 bortgifvit åt kolonister, erbjödo de tillsvidare åt hugade 

 arrendatorer, hvilka hade att i skatt erlägga en del af den 

 årliga afkastningen." Troligt är, att all skatt ännu utgjor- 

 des af naturprodukter. 



*) Jfr. Marquardt Das Privatleben der Römer II p. 650 o. not 5. 



^) (C. Flaminius) invisus etiam patribus ob novam legem, quam 

 Q. Claudius tribunus plebis adversus senatum atque uno patrum adiu- 

 vante C. Flaminio tulerat, ne quis senator cuive senator pater fnisset 

 maritimam navem quae plus quam trecentarum amphorarum esset, ha- 

 beret, id satis habitum ad fruetus ex agris vectandos; quaestus om- 

 nis patribus indecorus visus. Liv. 21, 63. 



^) Likaså uppfattningen om ocker. Jfr. Voigt o. a. a. § 141. 



*) bell. civil. I, 7. 



