137 



En sammanställning af hvad vi ofvan sagt om libral- 

 assets införande i Rom och hvad som berättas om det 

 maximalstraff konsulerne voro berättigade att pålägga med- 

 borgare (nämligen att det ännu år 454 f. Kr. utgjorde 2 

 får och 30 kor ^) ger vid handen, att icke häller berättel- 

 sen om Menenius passar in på år 476, dit Dionysius för- 

 lagt den. 



Appius Claudius har slutligen af annalisterna blifvit ut- 

 rustad med samma karaktärsdrag som utmärkte Appius Clau- 

 dius Caecus och hans ättelägg i flere led — frisinthet och håg 

 för samhällets merkantila intressen '^). — Hans stamfader 

 Titus Claudius skulle ha fört med sig till Rom klienter och 

 släktingar till ett antal af 5,000. Detta låter sagohkt, äfven 

 om man för Roms älsta tider antar zadrugabosättning eller 

 egendomsgemenskap. Utan tvifvel har — trots det öfver- 

 drifna siffertalet — här liksom på flere ställen, där klienter 

 omnämnas hos Dionysius, en riktig föreställning om den 

 tidigare institutionen med detta namn legat till grund. Men 

 då det hos Dionysius är fråga om lifvet i staden, och han 

 där låter ledande statsmän omsvärmas af en skara vänner 

 och khenter^), är det sannolikt att han vid nedskritvandet 

 häraf haft för ögonen statsmännens från Gracchernes och 

 SuUas tid pohtiska meningsfränder *) och måhända sin egen 



lex imciaria omnämnande i detta sammanhang. Man ser af dem, att 

 skuldafskrifning ocli räntefotens nedsättning voro dagens frågor under 

 Marii och Sullas tid liksom under republikens första decennier — en- 

 ligt traditionen. M. Voigt, Leges regiae p. 184 och Privatalt. u. Kul- 

 turg. p. 766 n. 4 anser, att den genom lex sacrata af år 260 e. St gr. 

 medgifna skuldafskrifningen vore en tendensiös dikt, införd i traditio- 

 nen af Licinius Macer. Beaktas bör dock att, enligt traditionen hos 

 D., Valerier rösta för skuldafskrifningar. 



^) Jfr. Schwegler, Römische Geschichte. Tilbingen 1856. 2 Bd. 

 pag. 608 följ. 



-) Mommsen, Römische Forschungen. Berlin 1865, I, pag. 287 f. 

 och Ihne, Römische Geschichte. Leipzig 1868. Bd. I, pag. 364—368 

 f. 378. 



3} Någon sträng skilnad mellan éTatgoc eller (piXoi och liteXårat. 

 gör D. icke. 



*) Jfr. t. ex. 8, 71, 3; 9, 48, 3; 10, 5, 19; 34, 29; 40, 13; 11, 38, 25. 



^ijjIliirar 



