139 



Däremot tyckes den skildring af den romerska bonden 

 vi ofvan gifvit i anslutning till traditionen hos Dionysius 

 ha en ursprunglig och sanningsenlig prägel. Så lefde väl 

 den fattige medborgaren ända till det andra puniska krigets 

 tid. Om det då inträffade, att fria bönder förlorade sin 

 jord och råkade på förfall, hjälptes de åter till fötters ge- 

 nom den bekante århundraden igenom vidhållna assigna- 

 tionspolitiken ^). Genom denna uppehölls det bondestånd, 

 som bildade de romerska truppernas kärna i krig. Det var 

 också blott bland ett så arbetsamt och karaktärsdugligt '^) 

 folk den disciplin kunde upprätthållas, som länge utmärkte 

 den romerska hären. Otrohgt är, att legioner, med hvilkas 

 tillhjälp Rom sträkte ut sitt välde öfver Italien och slog 

 sin hotande rival om världsväldet, skulle bildats af män, 

 som nyss gått i bojor eller bullrat på torget. — Någon gång 

 har Dionysius äfven talat om ett modestare uppförande från 

 de fattiges sida. Då en sådan notis står i sammanhang ^) 

 med den beryktade secessionen till det hehga bärget, torde 

 man godt kunna anta, att den länge bevarats i folkets minne, 

 tills den nedskrefs af de tidigaste annahsterne i Rom. 



Staden Rom kan däremot på femte århundradet före 

 Kristus icke hafva inrymt så mycket löst folk som Diony- 

 sius *) påstår. Nyss ha vi påpekat, att det romerska bonde- 

 ståndet sjönk i fattigdom efter andra puniska kriget. Först 

 då började den allmänna strömning från landet till staden, 

 hvilken antika författare omtala. Också i öfrigt ökades pö- 

 belskaran i staden i följd af märkligare politiska vinningar 



^) Nitzsch, Die Gracchen p. 24 och B. Niese, Das sogenannte lici- 

 nisch-sextische Ackergesetz p. 418 (Hermes 23). 



-) Passionen för spel och teater daterar sig däremot från tiden • 

 för 2 pun. kriget. Se Voigt, Pr. u. K. pag. 825 och not. 8. 



3) 6, 46, 19 f. 



*) Sannolikt är att uppgifterna på stadsinvånarnes antal här- 

 stamma från Yalerius Antias. Jfr. för konungatiden Voigt, Leges re- 

 giae p. 229 och för republ. Biichsenschiltz, Bemerkungen iiber die römi- 

 sche Volkswirtschaft der Königszeit p. 31. 



