140 



än de, som gjordes under republikens första tid. Först se- 

 dan Rom blifvit Italiens politiska centrum, kunde det locka 

 till sig folk från alla landets vinklar, senare från hela den 

 civiliserade världen. Dock var peregrinernes antal i Rom 

 före år 242 icke så stort, att en skild prator för iuris dic- 

 tio peregrina skulle varit behöflig. Dionysius har således 

 begått ett stort öfvergrepp, då han gör sin beräkning af 

 metoikerna. 



Libertinernas mängd åter skulle enligt Dionysius re- 

 dan på Servii TuUii tid ha framkallat en förändrad grund- 

 lagsbestämning ^), enligt hvilken dem beviljat scivitas i Rom. 

 Otroligt är dock att, medan slafvarnes antal var ringa, en 

 manumissio i större skala skulle förekommit. Jag antar 

 därför, att sagda lag är uppdiktad och har sin förebild i 

 något åtgörande af Sulla, hvilken ju äfven träffade bestäm- 

 melser om de frigifne i Rom. 



Dionysius 2) tyckes ha antagit att minut-handeln och 

 handtvärket under republikens älsta tid låg i händerna på 

 främlingar och frigifne. Fastän, såsom vi försökt visa, yt- 

 terst få sådana funnos i staden och säkert många romer- 

 ska medborgare tidigt bedrefvo nämda yrken, voro deras 

 idkare troligen redan tidigt föremål för ringaktning. På en 

 senare tid uttalar Cicero sitt förakt för sådana ^). 



Något annat slag af handtvärkare än de, som beak- 

 tades i den s. k. servianska författningen har Dionysius icke 

 omnämt. - 



För handeln tyckes värkligen flodbåtar, caudicariae na- 



•) 4, 22. Jfr. M. Voigt, Leges regiae p. 176, 186, 225 o. not. 



-) Om motsägelserna i Dionysius hithörande berättelser öfver ko- 

 nungatiden se M. Voigt, Leges regiae § 23 IC och 24 lA 1 c. På det 

 senare stället behandlas äfven de uttalanden om handeln, som anträf- 

 las i Dionysii berättelser om konungatiden. 



ä) Mercatura autem, si tennis est, sordida putanda est: sin magna 

 et copiosa, multa undique apportacs multisque sine vanitate imper- 

 tiens, noa est admodum vituperanda; atqiie etiam si satiata quaestu 

 vel contenta potius, ut saepe ex alto in portum, ex ipso portu in agros 

 se possessionesque contulit, videtur iure optijno posse laudari. 



