143 



Dionysius, beteckna ett parti bland plebejerne, som gjorde 

 gemensam sak med de rike. 



Ståndens letnadsvilkor, sedliga karaktär och åskåd- 

 ningssätt äro således af Dionysius mestadels tecknade i öf- 

 verensstämmelse med förhållandena på Gracchernes och Sul- 

 las tid. Jag har ofta påpekat, att Dionysius icke själf in- 

 fört i den äldre historien alla de anakronismer, som läsas 

 hos honom. Men då han lånat sig till språkrör för de otill- 

 förlitlige annalisterne, hvilkas arbeten han anlitat, har han 

 förrådt sin bristfälKga uppfattning om de historiska före- 

 teelsernas utveckhng och inbördes sammanhang. Hvilka mo- 

 ment han vid karaktäristiken af de olika samhällsklasserna 

 i Rom under republikens älsta tid icke beaktat, torde framgå 

 af ofvanstående kritik. 



Att de våldsamma excesser, till hvilka hvartdera par- 

 tiet (patricier och plebejer) under stridshettan gjorde sig 

 skyldigt, äro af Dionysius — och hans källförfattare — be- 

 skrifna med anslutning till de värklighetsbilder, som sågos 

 i Rom vid tiden för nyssnämda statsmäns framträdande, vill 

 jag vid ett annat tillfälle uppvisa. 



