73 



leg o, legEre fatta vi altså som kausativbildning till lé- 

 gere, liksom fugäre korresponderar med ett fugére. 

 Mot betydelsen för legere, tala, säga, ställa vi därför 

 som ursprunglig betydelse, för legäre, låta tala, låta 

 säga. För kvantitetsförhållandet jfre man sedäre, komma 

 att sitta, lugna — sédere, sitta och pläcEre — plä- 

 cere. 



Den kausativa betydelsen hos legäre har bevarats ända 

 till GeUius i 'verba ad aliquem legäre' ^ samt ligger till 

 grund för legäre = affärda som sändebud, i det 'legäre alqm, 

 låta någon säga 1. tala något inför ett främmande folk el- 

 ler dess styrelse' just sammanfaller med en beskicknings 

 ändamål 2. Härmed öfverensstämmer att verbet legäre äf- 

 ven angaf utseende af underfältherre, legäre alqm alcui, låta 

 någon tala 1. befalla för någons räkning, d. ä. utse någon 

 till någons legat ^. 



Åtminstone med fasthållande af betydelsen 'säga' — 

 såsom i föregående fall med bibetydelse af högtidlighet — 

 men möjhgen äfveu af dess kausativa form ingår ordet i det 

 kända 'Titio hominem Stichum do lego, jag ger och förkla- 



^ Quae verba legaverint Rbodii ad hostium ducem Deme- 

 trium, cum ab eo obsiderentur, super illa incluta lalysi imagine. 

 Noct. Att. 15, 31. 



- För att påminna om legäre i detta bruk afskrifva vi bär 

 berättelsen om centuripinernas på Sicilien beskickning till Verres' 

 skändlige gesälle Apronius: aratores Centuripini . . . unum in lo- 

 cum convenerunt, hominem suae civitatis in primis honestum ac 

 nobilem, Andronem Centuripinum, legarunt ad Apronium, eundem 

 quem hoc tempore ad hoc iudicium legatum et testem Centuripina 

 civitas misit, ut is apud eum causam aratorum ageret ab eoque pe- 

 teret, ut ab aratoribus Centuripinis ne amplius in iugera singula 

 quam terna medimna exigeret. Cicero, actio in Verr. II, 3, 114. 



^ . . . quo mihi etiam indignius videtur obtrectatum esse 

 adbuc, Gabinio dicam anne Pompeio, an utrique, id quod est verias, 

 ne ^legaretur A. G-abinius Gn. Pompeio expetenti ac postulanti. 

 utrum ille, qui postulat ad tantum bellum legatum quem velit, 

 idoneus non est qui impetret, cum ceteri . . ? Cicero de imperio Gn. 

 Pompei, 57. 



