74 



rar 1. låter förklara (zuspreche) slafven St. åt T.' ^ Det är 

 ju här genom en andra person, testamentsarftagaren, sin- 

 gularsiiccession till ett föremål förmedlas till tredje persons 

 fördel. Med 'do lego' kan jämföras sammanställningen 'do 

 dico' i andra högtidliga viljeförklaringar. Möjligen har den 

 kausativa betydelsen äfven gifvit upphof till den här bruk- 

 liga syntaktiska konstruktionen: legare aliquid ab aliquo. — 

 Äfven i mancipationstestamentet lät testator uttala sin vilja 

 genom annan, familiae emptor, och betecknade den genom 

 legare: haec ita ut in his tabulis cerisque scripta sunt, ita 

 do, ita lego, ita testor, itaque vos Quirites testimonium 

 perhibetote^. 



Alt begrepppet sägande, icke det af stadgande, åläg- 

 gande — Georges: eine gesetzliche Verfiigung treffen; Sto- 

 w^asser: auftragen ^ — är det ursprungligare motsäges icke 

 af ordets älst kända bruk i latinet: VTI LEGASSIT SVPER 

 PECVNIA TVTELAVE SVAE REI, ITA IVS ESTO. Leges 

 XII tab.*. 



Med särskilda modifikationer i betydelsen användas om 

 testamentsförklaringar bland sammansättningar med legare: 

 elegäre, praelegäre, relegäre. 



legatus, i, m. Jfr 'fugatus, föranledd att fly, en som flyr'; 

 redan ur den ursprungliga kausativa betydelsen hos 

 verbet legare kunde man likaså för ofvanstående sub- 

 stantivbildning komma tfll aktiv betydelse. Dessför- 

 utom vilja vi stöda denna med hänvisning tiU en prä- 

 staämbetstitel, bildad med samama suffix: (pater) pa- 

 trätus = paträtor (Vollzieher, enligt Stowasser under 

 v. patrare). Altså synes oss subst. legatus böra 

 tolkas: 



1 Gaius, Instit. 2, 193. 



2 2, 104. 



^ Båda väl i anslutning till Pott, Etymologische Forscllun- 

 gen-. 3 Theil S. 609. 



* Jfr Bruns, Fontes iuris Romani antiqui. Ed. VI. Lipsiae 

 1893, p. 22. 



