79 



quo loco abesse lege senative consulto aut edicto ma- 

 gistratus. 



Liksom andra coércitionsformer, som handhades af 

 de romerska ämbetspersonerna, hade relegationen sin före- 

 bild i husagan, en sons förvisande från staden till landet. 

 Också användes ordet redan om denna ^. En annan sam- 

 mansättning af legare, ab-legare, användes likaså om 

 ett sådant aflägsnande från staden 2, men jämväl om lands- 

 flykt 3. Genom sin betydelse 'bortkommendera' förmedlar 

 detta senast nämda compositam ypperligt öfvergången hos 

 båda från 'bortsäga, mana någon att aflägsna sig' till 'ut- 

 visa, aflägsna'. Längre än till ord har handlingen ej häller 

 hunnit, där Cicero i talet pro Sestio upptar tanken i 'rele- 

 gavit' med 'edixit ut abesset' *. 



Till begreppet förvisning anknöt sig förbannelse, då 

 öfver en landsflykting nedkallades gudarnes straff. Cato ta- 

 lar om ett sådant fågelfriförklarande af tvänne exules ^. 

 Mommsen nämner dock SuUa som den förste, hvilken för- 

 enade relegationen med interdictio aqua et igni; öfverträda- 

 ren af relegationsbudet blef då fredlös ^. 



1 Fuisse odium intellego, quia antea, cum duos filios habe- 

 ret, illum alterum , . secuni omni tempore volebat esse, bunc in 

 praedia rustica relegarat. Cicero pro Sex. Roscio Am. 42 ocb om 

 lallet Manlius: criminabatur etiam, quod Titum filium qui postea 

 est Torquatus appellatus, ab hominibus relegasset et ruri habitare 

 iussisset. Idem de officiis, 3, 112. 



"- Plautus, Casina 62. 



^ Livius 27, 9, 3. 



* L. Lamiam, qui . . me . . unice diligebat . . in contione 

 relegavit edixitque, ut ab urbe abesset milia passuum ducenta. 

 §• 29. 



^ Duo exules lege publica exsecrari. Detta är dock blott en 

 lösryckt sats från Catos Origines 1. 4, anförd af Priscianus, Inst 

 rgam. 8, 16, hvilken till verbets förklarande vidfogar gr. xaTaQa&i]vai 



« O. a. a. sid. 936. 972. 977 samt 936. 



