81 



och kulturvinningar utbredde sig dess språk och förädlades 

 dess uppfattning om gudomen. Härmed följde spridningen 

 af ordet 'religio' och förändringen af dess betydelse. 



Nu är helt visst 'religio' bland alla ord och begrepp 

 den romerska tungan haft till uppgift att förmedla fram till 

 eftervärlden det vidast kända och med den djupaste inne- 

 börd. 



Man har i konkordans med såväl den allmänna som 

 synnerligast den fornromerska religionshistoriens läror samt 

 med stöd af uttalanden hos de antika författarena, där re- 

 ligio anger betänklighet på grund af fruktan för gudomen 

 äfvensom genom uppställande af det verb 'religére', från 

 hvilket substantivet 'religio' är härledt, såsom synonymon 

 till 'diligere' i betydelsen 'ifrigt, ängsligt bekymra sig om 

 något' velat konstatera betydelsen fruktan som den ur- 

 sprungliga för latinets religio. ^ 



Emellertid tror jag man icke bör stanna här. Mig synes 

 att tillkomsten af denna betydelse ännu bör och kan få sin 

 förklaring. 



För att lättare vinna gehör för nedan följande tolk- 

 ningsförsök vill jag ännu en gång påminna om den tydning, 

 som i föregående afdelning af denna uppsats gifvits af det 

 där sist ställda verbet 'relegäre' samt uppmärksamgöra på 

 dess sannolika öfvergång från betydelsen 'bortsäga' till bety- 

 delsen 'förvisa, aflägsna'. Om nu, såsom jag tidigare sökt 

 göra trohgt, det i latinet förekommande 'legäre, låta säga 1. 

 säga' förutsätter ett 'legere, säga', så kan möjligen vice versa 

 det efter Cicero af oss likaledes redan ofvan citerade rele- 

 gere 1. re-hgere antas korrespondera med senast nämda 're- 

 legäre'. Betydelseutveckhngen af stamverbet för rehgio får 

 då antas ha varit nedanstående. 



* Breal, dictionnaire etymologique latin, 2 ed. Paris 1886 p. 

 157: 'Religio' signifiait 'le scrupule et particuliérement 'le scrupule 

 pieax'; och Schrader, Reallexicon der indogermauischen Altertums- 

 kunde, Strassburg 1901 s. 683. 



6 



