87 



= förbannad =^ sacer'. Men man finner ock 'religiosus = 

 helig = sacer': Herculis templum est [apud Agrigentinos] 

 non longe a foro, sane sanctum apud illos et religiosum^ o. a. 



Alt efter uppfattningen om gudomen, som tog orten 

 till uppehållsort eller tiden till värksamhetstid, växlade inne- 

 hållet äfven i 'religiosus', såsom den person som anvisades 

 åt gudomens invärkan älst däri hade att se ett straff, homo 

 sacer, senare skydd, tribuni sacrosancti. 



I teknisk användning inom den fornromerska sacral- 

 och privaträtten åtskildes som 'med religiös hälgd belagda 

 ting, res religiosae', grafställen. ^ 



Bekant är hvilken romarnes älsta uppfattning var om 

 den i en graf värkande aflidnes ande, en fantasigestalt, en 

 vålnad, som det var rådligast att genom blod och böner 

 hålla bunden vid orten. ^ För ankultens betydelse inom 

 den romerska gudsdyrkan må man dra sig till minnes Lu- 

 cretius: 



et metus ille foras praeceps Acheruntis agendus, 

 funditus humanam qui vitam turbåt ab imo 



nam quod saepe homines morbos magis esse timendos 

 infamemque ferunt vitam quem Tartara leti, 

 et se scire animi naturam sanguinis. esse 

 aut etiam venti, si fert ila forte voluntas, 



* Cicero, actio in Verrem 4, 94. 



2 Gaii definition (Instit. 2, 3; 4) nämner för.st consecrationen 

 af res sacrae och talar omedelbart därpå om res religiosae: divini 

 iuris sunt veluti res sacrae et religiosae. sacrae sunt quae dis 

 superis consecratae sunt; religiosae quae dis manibus relictae sunt 



^ Om di månes se Wissowa. Religion und Kultus der Römer, 

 Mtinchen 1902, p. 192 samt om guden Vejovis, åt hvilken äfven- 

 ledes vissa brottslingar hemföllo, därsammastädes, p. 190. 



Äfven om de af grekerna fruktade demonerna gäller att de 

 företrädesvis stodo i förhållande till underjorden (Gruppe o. a. a. 

 sid. 759) eller voro de döde själfva, hvilka hämnades liden oförrätt. 

 Jfr ofvanstående sid. 14 not 6. 



